Справа № 502/1777/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

при секретарі Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом у якому посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,72 га, кадастровий номер :01:001:0307, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району, належної спадкодавцю державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 372190. Позивач спадщину після смерті матері прийняв, проте оригінал правовстановлюючого документа відсутній. У зв`язку з цим звернувся до суду з вказаним позовом.

Просить суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері та просить встановити факт вступу в управління та володіння вказаним спадковим майном.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали заяву про проведення розгляду справи без участі представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 та свідоцтвами про шлюб та народження позивачки.

ОСОБА_2 за життя набула право власності на земельну ділянку площею 2,72 га, кадастровий номер :01:001:0307, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 372190.

Відповідно до інформаційних довідок зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, яка спадщину прийняла, що підтверджується довідкою Кілійської міської ради №1151, оскільки постійно проживала за однією адресою разом зі спадкодавцем: АДРЕСА_1 .

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивачка спадщину після смерті матері прийняла, є спадкоємцем за законом першої черги, спадкове майно у вигляді вказаної земельної ділянки дійсно належало спадкодавцеві, інших спадкоємців не встановлено, відтак право позивача підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на вказане спадкове майно, належне спадкодавцю ОСОБА_2 .

Щодо встановити факту вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити наступне.

У позові представник позивача посилається на ту обставину, що ефективним способом захисту права позивача на спадкове майно, та таким, що відповідає його внутрішній волі, є встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном.

Факт прийняття спадщини спадкоємцем (стороною у справі) є тією обставиною, яка підлягає дослідженню та встановленню з наданих сторонами доказів в мотивувальній частині рішення суду. Такими є підтверджене відповідними доказами звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою (ст. 1269 ЦК України) та постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

У цій справі встановлено та підтверджено достатніми та допустимими доказами та обставина, що позивачка є спадкоємцем вищевказаного майна за законом, яка спадщину прийняла, оскільки постійно проживала за однією адресою разом зі спадкодавцем, тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Водночас враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до зазначених відносин щодо спадкування слід застосовувати норми чинного ЦК України від 16 січня 2003 року, норми якого не передбачають фактичний вступ у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини. Вказане передбачалося нормами ЦК УРСР (ст. 549, 554 ЦК УРСР), які у цій справі не підлягають застосуванню з огляду на до п. 4,5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги про встановити факту вступу в управління та володіння спадковим майном не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 2,72 га, кадастровий номер :01:001:0307, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Березніков