У Х В А Л А

17 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 463/9933/23

провадження № 61-12146ск24

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із належним обґрунтуванням пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на який він посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.

На виконання вимог указаної ухвали, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків разом з уточненою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 повернуто заявнику, оскільки останній належним чином не обґрунтував необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

15 грудня 2024 року ОСОБА_1 надіслав через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду заяву про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2024 року. Заявник вважає, що його касаційна скарга направлена на підставі статті 8 Конституції України, а тому звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Зазначає, що в статті 389 та 392 ЦПК України відсутні норми, згідно яких слід обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідних норм права.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер (пропуск літери, цифри, їх перестановка тощо). До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

За правилами частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

У розумінні цієї статті необхідність виправлення описок у судовому рішенні виникає тоді, коли мимоволі виникла (закралася) помилка в написанні слова (словосполучення), яке суперечить правилам граматики, синтаксису, пунктуації тощо, та/або похибка при проведенні арифметичних розрахунків, що не стосуються суті спору, але змінюють (викривляють) точний текстуальний зміст судового рішення і можуть певним чином утруднити його виконання.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (постанові або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Отже, диспозиція статті 269 ЦПК України не дозволяє під виглядом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви ухваленого судового рішення.

У заяві про виправлення описки її автор фактично не вказує на помилки судового рішення, а просить змінити висновки та мотиви ухваленого судового рішення, тобто заявник просить змінити зміст судового рішення.

З огляду на вказане, Верховний Суд вважає, що перелічені у заяві, на думку ОСОБА_1 , помилки не є описками, а тому не є такими, що підлягають виправленню.

Таким чином заява про виправлення описки не підлягає задоволенню, оскільки зі змісту ухваленого Верховним Судом 25 вересня 2024 року судового рішення не вбачається, що суд касаційної інстанції допустив описку в тексті судового рішення у розумінні статті 269 ЦПК України, а тому правові підстави для задоволення заяви про виправлення описки відсутні.

Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі за ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко