К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Київ

справа № 367/5889/24

провадження № 22-ц/824/18414/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів:Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Одарюк М.П. від 25 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 17 лютого 2022 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 71.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 липня 2024 року вказана позовна заява була залишена без руху та позивачці надано строк п`ять днів для усунення недоліків позовної заяви, а саме подати до суду докази, які підтверджують, що останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування відповідача, його майно або місце роботи - знаходяться на території міста Ірпінь, що надасть можливість визначити територіальну підсудність даного позову, згідно частини 1 статті 27 або частини 9 статті 28 ЦПК України.

29 липня 2024 року на адресу суду на виконання вищезазначеної ухвали надійшла заява позивачки ОСОБА_1 про відповідність позовної заяви вимогам ЦПК України та

зокрема зазначила, що на підставі статті 28 ЦПК України, даний позов подається до Ірпінського міського суду Київської області, оскільки останнє відоме позивачці місце проживання відповідача було територія України разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2024 року вказана позовна заява була повторно залишена без руху та позивачці надано строк п`ять днів для усунення недоліків позовної заяви, а саме подати до суду докази, які підтверджують, що останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування відповідача, його майно або місце роботи - знаходяться на території міста Ірпінь, що надасть можливість визначити територіальну підсудність даного позову, згідно частини 1 статті 27 або частини 9 ст. 28 ЦПК України.

19 серпня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача, адвоката Полчанінової О.В., в якій вона зазначає, що останнє відоме місце позивачу місце проживання відповідача знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та просила невідкладно вирішити питання про відкриття провадження у справі.

20 серпня 2024 року судом було зроблено запит до Ірпінського об`єднаного відділу міграційної служби у м. Києві та Київській області та згідно відповіді останнього від 30 серпня 2024 року щодо наявності посвідки на проживання в Україні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наявними обліками Ірпінського об`єднаного відділу не виявлено.

3 вересня 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовна заява була втретє залишена без руху та позивачці надано строк п`ять днів для усунення недоліків позовної заяви, а саме подати до суду докази, які підтверджують, що останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування відповідача, його майно або місце роботи - знаходяться на території міста Ірпінь, що надасть можливість визначити територіальну підсудність даного позову, згідно частини 1 статті 27 або частини 9 статті 28 ЦПК України.

5 вересня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача про відповідність позовної заяви вимогам ЦПК, в якій вона зазначає, що згідно частини 10 статті 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому просила невідкладно вирішити питання про відкриття провадження у справі.

9 вересня 2024 року судом було зроблено запит до Міграційної служби у м. Києві та Київській області та згідно відповіді останнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань оформлення посвідки на тимчасове/постійне проживання в Україні до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області , у період з 1 січня 2022 року по теперішній час не звертався.

18 жовтня 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовна заява позивачки була залишена без руху, оскільки матеріали справи не містять оригіналу

свідоцтва про шлюб, та відсутності будь-які докази спільного проживання сторін на території України, наявності або відсутності угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи про розірвання шлюбу судам України або іноземним судам. Також, позивачем не надано доказів існування домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

21 жовтня 2024 року до суду надійшла заява від представника позивача, адвоката Полчанінової О.В., в якій вона зазначає, що згідно частини 10 статті 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому просила невідкладно вирішити питання про відкриття провадження у справі, по позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України, повноваження і обов`язок щодо перевірки та встановлення інформації й доказів про зареєстроване місце проживання ( перебування) відповідача за процесуальним законом покладено саме на суд; подання виключно оригіналу свідоцтва про шлюб, а не його копії не передбачене чинним законодавством; здійснення перекладу позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача на відповідну мову запитуваної сторони є обов`язком суду, а не позивача, а тому визначені статтями 185-186 ЦПК України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні, а тому її слід прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, тому позовна заява підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Полчанінова О.В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що позивач наголошувала суду першої інстанції, що останнє відоме їй місце проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , а інші місця його проживання, перебування чи роботи позивачу невідомі і такі відомості позивач самостійно здобувати не має можливості за законом і не зобов`язана збирати та надавати докази на підтвердження місця проживання відповідача.

Однак, суд першої інстанції зазначеного не урахував та безпідставно стверджує, що збирати та надавати докази на підтвердження місця проживання відповідача є саме обов`язком позивача і що у випадку ненадання таких доказів, на думку суду, це вважається недоліком позовної заяви, що унеможливлює відкриття провадження у справі.

Вказує, що процесуальний закон не містить чіткого переліку доказів, які потрібно долучати до заяви про розірвання шлюбу, а подання копії свідоцтва про шлюб, а не його оригінал, не є підставою для залишення позову без руху. При цьому, суд не позбавлений можливості витребувати оригінал свідоцтва про шлюб при розгляді справи в разі обґрунтованих сумнівів в достовірності поданої та належно посвідченої копії документу.

Суд помилково покладає на позивача обов`язок щодо забезпечення подання до суду належно оформлених, перекладених на мову іноземної держави, громадянином якої є відповідач, документів, тоді як чинна редакція частини 1 статті 177 ЦПК України такого обов`язку для позивача не визначає.

З огляду на зазначене, вважає, що у суду не було правових підстав для залишення позову без руху та в подальшому - повернення позовної заяви, у зв`язку з не усуненням недоліків, визначених в ухвалі.

Зауважувала, що вимоги суду є нічим іншим як порушенням права на справедливий судовий захист, а залишення позовної заяви без руху чотири рази і в подальшому повернення позову з непередбачених процесуальним законом підстав перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною 5 статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За частиною 2 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина 4 статті 95 ЦПК України).

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина 5 статті 95 ЦПК України).

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 6 статті 95 ЦПК України).

Встановлено, що позивач додав до позовної заяви засвідчену нею копію свідоцтва про шлюб.

Зважаючи на зміст статей 95, 177 ЦПК України залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб є порушенням принципу верховенства права, права на справедливий суд, суперечить завданням цивільного судочинства.

Вимоги суду першої інстанції щодо надання копії позову з додатками, перекладеними на мову, якою володіє відповідач не узгоджуються із змістом статті 177 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом (частина четверта статті 9 ЦПК України).

Перекладач допускається ухвалою суду за заявою учасника справи або призначається з ініціативи суду (частина 2 статті 75 ЦПК України).

Відповідно до статті 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За статтею 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Таким чином, у разі, якщо після відкриття провадження у справі буде встановлена необхідність вручення документів (зокрема, позовної заяви з додатками) відповідачу за межами України, такі дії можуть бути вчинені судом у визначеному законодавством України порядку.

Згідно з вимогами частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Предметом позову у цій справі є розірвання шлюбу.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина 2 статті 28 ЦПК України).

Згідно з частиною 9 статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до абзацу 2 частини 1, частини 9 статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 10 статті 187 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) встановлено, що повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 501/2443/18 (провадження № 61-12785св19).

У позові ОСОБА_1 зазначила, що їй невідомо місце реєстрації чи перебування відповідача на даний час, тому нею вказано останнє їй відоме місце перебування відповідача в Україні. На виконання запиту суду першої інстанції відділ ведення реєстру територіальної громади Ірпінської міської ради Київської області надав інформацію про те, що по облікам реєстру територіальної громади та адресно-реєстраційної картотеки м. Ірпінь місце реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд зробив помилковий висновок про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі "Делькур проти Бельгії"(Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року зазначено, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У рішеннях ЄСПЛ у справі "Гофман проти Німеччини"від 11 жовтня 2001 року (пункт 65), у справі "Кудла проти Польщі"від 26 жовтня 2000 року (пункт 122) зазначено, що однієї із гарантій 6 Конвенції є право на забезпечення ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли одержати рішення, яке стосується їх "прав та обов`язків".

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії"та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії"ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів вважає, що у даній справі суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, переклавши на позивача можливі ризики розгляду справи за участю іноземної особи.

Отже, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 жовтня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: