ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/15580/24

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1699/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

заявник: ОСОБА_1 ,

боржник: Державне підприємство «Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника нарахованої, але не виплаченої суми в розмірі 132 116,54 грн.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, указувала, що з 05 листопада 2019 року працювала на посаді провідного економіста у Чернігівському відділі комплексного проектування державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (далі Чернігівський ВКП ДП «Укрдіпродор»). Наказом № 7-ОС від 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін, але не виплачено кошти. Заборгованість підприємства перед заявницею становить 132 116,54 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2024 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погодившись з наведеним судовим рішенням, просить його скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, видачі судового наказу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом помилково ототожнено поняття «сума незначного розміру» і «малозначна справа». Вважає, що, суд, взявши до уваги положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, проігнорував положення п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, за яким малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Заявниця вважає, що суму незначного розміру слід ототожнювати із сумою дрібних позовів, які згідно із рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 у країнах ЄС застосовується у разі, коли розмір позовних вимог не перевищує 5 000 євро.

Відзив на апеляційну скаргу від боржника у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що у порядку наказного провадження розглядаються справи за заявами про стягнення грошових сум незначної складності, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, проте у ЦПК України не конкретизовано поняття сум незначного розміру.

Районний суд, взявши до уваги положення ст. 19 ЦПК України, дійшов висновку, що заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми у розмірі 132 116,54 грн перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що згідно з наказом Чернігівського ВКП ДП «Укрдіпродор» від 31 жовтня 2024 року № 7-ОС, ОСОБА_1 звільнено з посади провідного економіста 31 жовтня 2024 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 4).

Відповідно до довідки Чернігівського ВКП ДП «Укрдіпродор» від 31 жовтня 2024 року № 100, у жовтні 2024 року ОСОБА_1 проведено розрахунок при звільненні: оклад за 8 робочих днів 4 342,61 грн; індексація доходів 197,46 грн; компенсація за невикористану відпустку: за 99 календарних днів 58 596,12 грн, а також 6 календарних днів 3 580,56 грн. Указано, що дані відображено в розрахунковому листі за жовтень 2024 року. Заборгованість за підприємством складає 132 116,54 грн (а.с. 4).

Звернувшись із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 указувала на те, що при звільнені з нею не проведено розрахунку, заборгованість становить 132 116,54 грн.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 19 ЦПК України умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження визначено Розділом ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

За змістом ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Перевіривши доводи заяви і апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена ОСОБА_1 вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 132 116,54 грн.

Наказне провадження є особливим спрощеним видом провадження у цивільному судочинстві, спрямованим на прискорене надання судового захисту прав особи, які оцінюються як безспірні, шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без проведення судового засідання та без здійснення виклику заявника (стягувача) і боржника.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (ч. 2 ст. 167 ЦПК України).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

Згідно із ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Судом першої інстанції вірно наведено, що положеннями ЦПК України не конкретизовано поняття «сум незначного розміру».

Проте, ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначає поняття «малозначна справа» - справа, у якої ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявлена ОСОБА_1 вимога стосується стягнення з боржника нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 132 116,54 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з заявою (90 840,00 грн) і не може вважатися сумою незначного розміру.

Колегія суддів не може погодиться з доводами апеляційної скарги про те, що поняття «суми незначного розміру» слід ототожнювати з поняттям «сумою дрібних позовів», яку країни ЄС застосовують у разі, якщо розмір позовних вимог не перевищує 5 000 євро. На думку колегії суддів, грошові суми незначного розміру, що підлягають стягненню в порядку наказного провадження, мають бути очевидно меншими, ніж ціна позову у малозначних справах, що визначені для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У цивільному судочинстві позовне провадження (загальне або спрощене) та наказне провадження здійснюється за різними правилами. І якщо в позовному провадженні суд має дискрецію щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження як з повідомленням, так і без повідомлення її учасників, із застосуванням принципу змагальності сторін, то у наказному провадженні може лише видати судовий наказ або відмовити у його видачі, постановивши відповідну ухвалу.

На думку апеляційного суду, заявниця помилково посилається на необхідність застосування судом першої інстанції положень п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України при видачі судового наказу. Наведена норма передбачає, що малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Разом з тим, саме спрощене позовне провадження, а не наказне, призначено для розгляду малозначних справ.

Отже, застосування критерію малозначності справи, як справи незначної складності, є оціночним та потребує належного обґрунтування, що розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження» не передбачено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлена ОСОБА_1 вимога про стягнення із боржника нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 132 116,54 грн, не підлягає розгляду в порядку наказного провадження. Зазначене не позбавляє заявницю права звернутися з такою самою вимогою в порядку позовного провадження. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко