Справа № 522/9305/24-Е
Провадження № 2/522/5401/24
02 грудня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням судового засідання.
Відзив по справі не надійшов.
Учасники справи в судове засідання повторно не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача до судового засідання не з`явивсяь, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є пенсіонером, якому призначена пенсія по інвалідності відповідно до ст. 21 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII)
Згідно ч. 4 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду. Механізм оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, зокрема пенсійного посвідчення, визначений Порядком оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 03 листопада 2017 року № 26-1 (далі Порядок № 26-1).
30 листопада 2022 року ОСОБА_1 надіслано на офіційну електронну адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (коригуючу заяву на виготовлення пенсійного посвідчення за встановленою додатком 1 до Порядку № 26-1 формою, до якої ним додано копії паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, дубліката посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни I групи підгрупи А та електронну копію кольорової фотокартки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 420/19066/22, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Серед іншого, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неподання відомостей для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 з електронною копією фотокартки ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України у складі зведених відомостей в електронній формі для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 та щодо невидачі пенсійного посвідчення ОСОБА_1 на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення та доданих до неї документів.

Судове рішення набрало законної сили 14 вересня 2023 року та не оскаржувались в касаційному порядку.

26 вересня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/19066/22 про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області подати відомості для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 з електронною копією фотокартки ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України у складі зведених відомостей в електронній формі для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 та видати пенсійне посвідчення ОСОБА_1 на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення та доданих до неї документів.

ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою від 06 жовтня 2023 року про примусове виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 420/19066/22.

10 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Відділу ПВР Щегловою Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72991796 з виконання виконавчого листа № 420/19066/22, виданого Одеським окружним адміністративним судом 26 вересня 2023 року, про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області подати відомості для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 з електронною копією фотокартки ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України у складі зведених відомостей в електронній формі для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 та видати пенсійне посвідчення ОСОБА_1 на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення та доданих до неї документів.

У пункті 2 резолютивної частини зазначеної постанови державного виконавця вказано на необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

В зв`язку із невиконанням ГУ ПФУ в Одеській області рішення суду у справі № 420/19066/22 у зазначений строк, позивач звернувся до державного виконавця із клопотанням від 26 жовтня 2023 року про необхідність винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в якій встановити новий строк виконання рішення протягом 10 робочих днів, та попередити боржника про кримінальну відповідальність.

30 жовтня 2023 року головним державним виконавцем Відділу ПВР Щегловою Є.В. винесено постанову у виконавчому провадженні № 72991796 про накладення штрафу, у відповідності до пункту 2 резолютивної частини якої боржника зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Крім того, 30 жовтня 2023 головним державним виконавцем Відділу ПВР Щегловою Є. В. винесено вимогу державного виконавця про необхідність у триденний строк з моменту отримання вимоги державного виконавця виконати вимоги виконавчого листа, а саме: подати відомості для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 з електронною копією фотокартки ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України у складі зведених відомостей в електронній формі для виготовлення пенсійного посвідчення ОСОБА_1 та видати пенсійне посвідчення ОСОБА_1 на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 на виготовлення пенсійного посвідчення та доданих до неї документів та надіслати на адресу Відділу копії підтверджуючих документів. В разі не виконання вищевказаної вимоги державного виконавця, повідомити ПІБ, дату та рік народження, а також РНОКПП посадової особи відповідальної за виконання законних вимог державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду та надати на адресу Відділу пояснення у зв`язку з його невиконанням.

Враховуючи невиконання ГУ ПФУ в Одеській області рішення суду у справі № 420/19066/22 у строк, встановлений у пункті 2 резолютивної частини постанови головного державного виконавця Відділу ПВР Щеглової Є.В. від 30 жовтня 2023 року, позивач звернувся із клопотанням від 16 листопада 2023 року про необхідність винесення постанови про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі, надіслання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, вжиття заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом № 1404-VIII та складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 188-13 КУпАП відносно начальника ГУ ПФУ в Одеській області.

17 листопада 2023 року головним державним виконавцем Відділу ПВР Щегловою Є.В. винесено постанову у виконавчому провадженні № 72991796 про накладення штрафу, у відповідності до пункту 2 резолютивної частини якої боржника зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 02 листопада 2023 року № 1500-0203-8/154739 повідомлено про надходження паперового пенсійного посвідчення до ГУ ПФУ в Одеській області та поінформовано про необхідність звернення з паспортом до відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян, за адресою: АДРЕСА_2 , каб. № 16 з 08.00 до 18.00 для отримання посвідчення.

06 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до зазначеного структурного підрозділу ГУ ПФУ в Одеській області, в якому отримав пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Пенсійним фондом України 17 жовтня 2023 року, у полі розміром 35,0 х 50,0 мм для ідентифікації власника посвідчення якого розміщена чорно-біла фотокартка.

Як зазанчає позивач, у своєму електронному кабінеті веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України у вкладці «Мої звернення» виявлено, що від імені ОСОБА_1 12 жовтня 2023 року о 17 год. 14 хв. через фронт-офіс подано заяву на виготовлення пенсійного посвідчення (номер звернення 2031), на підставі якої видано 06 листопада 2023 року пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 .

При цьому, на першому аркуші вищезазначеної заяви розміщена чорно-біла фотокартка, яка також прикріплена окремо серед доданих до заяви документів.

На останньому (третьому) аркуші заяви кульковою ручкою синього кольору рукописно виконано запис дати «12»10.2023 року, напроти графи «Підпис заявника» поверх аркушу бланку заяви розміщено окремий аркуш паперу розміром приблизно 60,0 х 18,0 мм, на якому кульковою ручкою синього кольору рукописно виконано відображення підпису, схожого на його особистий підпис. Оскільки заяву від 12 жовтня 2023 року не оформлював та не підписував, з будьякими зверненнями до ГУ ПФУ в Одеській області та до його структурних підрозділів (сервісних центрів, фронт-офісів) 12 жовтня 2023 року не звертався, та враховуючи подальше невиконання рішення суду у справі № 420/19066/22, 13 листопада 2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із скаргою на дії його посадових осіб, в якій, серед іншого, порушив питання необхідності організації та забезпечення видачі пенсійного посвідчення на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення із кольоровою фотокарткою у полі розміром 35,0 х 50,0 мм для ідентифікації власника посвідчення.

За результатами розгляду скарги листом ГУ ПФУ в Одеській області від 28 листопада 2023 року № 39160-35797/П-02/8-1500/23 повідомлено, що для отримання пенсійного посвідчення з кольоровою фотокарткою необхідно повторно звернутись із новою заявою до структурного підрозділу ГУ ПФУ в Одеській області або подати її через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.

08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України, в якій порушив питання необхідності надання начальнику ГУ ПФУ в Одеській області обов`язкового до виконання доручення щодо організації та забезпечення видачі пенсійного посвідчення на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення із кольоровою фотокарткою у полі розміром 35,0 х 50,0 мм для ідентифікації власника посвідчення.

За результатами розгляду скарги листом Пенсійного фонду України від 07 лютого 2024 року № 4329-1429/П-10/8-2800/24 повідомлено, що наказом ГУ ПФУ в Одеській області від 02 грудня 2023 року № 1-С «Про порушення дисциплінарного провадження» стосовно ОСОБА_2 , головного спеціаліста відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області, порушено дисциплінарне провадження. Також зазначеним листом поінформовано про наголошення керівнику ГУ ПФУ в Одеській області на необхідності посилення контролю за діями працівників та забезпечення дотримання норм Порядку № 26-1.

09 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства соціальної політики України з проханням надати Пенсійному фонду України обов`язкове для виконання доручення щодо необхідності вирішення питання з організації та забезпечення видачі пенсійного посвідчення на підставі поданої заяви від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення із кольоровою фотокарткою у полі розміром 35,0 х 50,0 мм для ідентифікації власника посвідчення.

Листом Мінсоцполітики від 01 березня 2024 року № 462/0/5-24/54 за підписом ОСОБА_3 повідомлено про доручення Пенсійному фонду України вирішити питання видачі пенсійного посвідчення на підставі заяви від 30 листопада 2022 року та повідомити про результати проведеної роботи Мінсоцполітики. Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 27 лютого 2024 року № 1500-0203-8/30000 його повідомлено про надходження пенсійного посвідчення до ГУ ПФУ в Одеській області та можливість його отримання.

Таким чином, пенсійне посвідчення на підставі поданої заяви ОСОБА_1 від 30 листопада 2022 року на виготовлення пенсійного посвідчення видано ГУ ПФУ в Одеській області лише 28 лютого 2024 року.

Як зазначає позивач, відповідач тривалий час не вчиняв дії, направлені на виготовлення пенсійного посвідчення на підставі заяви від 30 листопада 2022 року, вимагав додаткові документи та нові заяви, внаслідок чого позивач вимушений звернутися за захистом свого права на видачу пенсійного посвідчення до суду. Протягом судового розгляду справи він залишався без пенсійного посвідчення, що позбавляло можливості підтвердити свій статус. Бездіяльність відповідача породжувала почуття невизначеності, незахищеності, відчаю та несправедливості, що викликало у гострі переживання та приступи тривоги. Зазначені негативі фактори спричинили погіршення і так важкого стану здоров`я, загострення хронічних хвороб сердця, в результаті чого він був вимушений звернутися до медичного закладу для проходження стаціонарного лікування. В контексті зазначеного, вважаю за необхідне звернути увагу, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни І групи підгрупи А та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, - учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС I категорії.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 226217, виданої Обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 Комунальної установи «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» 07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 , визначено потребу в постійному сторонньому догляді.

У відповідності до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» до підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування.

Положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 463/4475/18 та від 27 серпня 2020 року у справі № 344/303/16-ц дійшов висновків, згідно яких з урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 ЦК України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди. Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта. Оскільки сам факт порушення права на виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), а її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи, особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Факт завдання моральної шкоди підтверджується безпосередньо порушенням відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, соціальних прав позивача при здійсненні ним владних управлінських функцій, а саме невиправдано надмірно тривалою, протиправною бездіяльністю щодо видачі пенсійного посвідчення за заявою позивача та зволіканням у виконанні судового рішення, яким відповідача зобов`язано вчинити дії, направлені на виготовлення та видачу пенсійного посвідчення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення. Усталеною є правова позиція національних судів, відповідно до якої протиправна поведінка (дії чи бездіяльність) завжди спричиняє моральні страждання з приводу порушення прав фізичної особи. Будь-яке порушення прав фізичної особи неодмінно заподіює шкоду.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частини першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Згідно роз`яснень, які викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності про відшкодування шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Надмірна тривалість для видачі посвідчення пенсіонеру здатна призвести до моральних страждань особи, адже позивач не може підтвердити свій соціальний статус та перебуває у невизначеному стані.

З урахуванням характеру й глибини заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення виготовлення та видачі посвідчення, а також засад розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 3 000 грн компенсації моральної шкоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що слід частково задовольнити позов, адже факт тривалої невидачі посвідчення пенсіонеру є неправомірним, що спричинило позивачу моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень.

У задоволені решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2024 в зв`язку з аварійними відключеннями електропостачання.

Суддя Р. Д. Абухін

02.12.24