Справа № 497/1630/24
Провадження № 2/497/642/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2024 року представник позивача Сахарова Н.М., яка здійснює свої повноваження на підставі електронного ордеру серії ВН №1386140 від 10.07.2024 (а.с.35), звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачем право власності на приміщення 6 та 7 в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІВ», яке було створено 08.02.1996 року на базі майнового комплексу державного підприємства «Джентльмен» (Фотографія), та придбано у Фонду державного майна в Болградському районі. Це майно нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Після створення ТОВ «СВІВ» товариство покупців внесло нежитлове приміщення до статутного капіталу товариства, зареєструвало його в Ізмаїльському БТІ та прийняло на баланс. 16 листопада 2023 року ТОВ «СВІВ» прийняло рішення про ліквідацію Товариства, про що в Єдиному державному реєстрі 17.11.2023 року було проведено реєстрацію. Так як майно, передане Товариству учасниками в користування, повертається в натуральній формі без винагороди, позивач має зареєструвати право власності на майно на себе. Але коли позивач звернулася до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на вказані приміщення, виявилося, що після зміни законодавства ТОВ «СВІВ» не зареєструвало право власності на вказані приміщення в реєстрі нерухомого майна. Після початку процедури ліквідації зареєструвати право на юридичну особу вже неможливо, тому реєстратор відмовив позивачу в реєстрації її права на майно. Фактично ТОВ «СВІВ» є власником вказаного майна, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на майно, перехід права власності від юридичної особи до учасника під час ліквідації неможливо зареєструвати. В такому випадку позивач має звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Тільки після реєстрації права власності на підставі рішення суду, позивач зможе списати майно з балансу Товариства та припинити юридичну особу. Саме це стало підставою для звернення до суду з цім позовом.

Ухвалою судді від 17.07.2024 року по справі відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.11.2024 року представник позивача Сахарова Н.М. надала до суду заяву про долучення додаткових доказів (а.с.44).

Позивач ОСОБА_1 та її представник Сахарова Н.М. в судове засідання не з`явилися, клопотали про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.40), до суду не з`явився, надав 01.08.2024 року шляхом формування документу в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради (а.с.39), не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 01.12.1995 року між представництвом Фонду державного майна України у Болградському районі в особі начальника Тодорова В.С., діючого на підставі Положення про представництво, як продавцем, та Товариством покупців громадян, яке було зареєстровано в представництві Фонду 21 серпня 1995 року під №25/95, в особі Тащі Світлани Юріївни, яка діяла на підставі посвідчення №50 від 21 серпня 1995 року, виданого Товариством покупців громадян, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу державного підприємства «Джентльмен» (Фотографія), яке знаходиться за адресою: Одеська область, м.Болград, вул.Леніна, буд.126. Договір був посвідчений державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Кухаревої В.Б. 01.12.1995 року за реєстровим номером №5331, та зареєстрований у Болградському Бюро технічної інвентаризації 18.10.1996 року за №39 (а.с.21-23). Вказаний об`єкт нерухомості проданий за 300 000 000,00 крб. Також у відмітці Болградського МБТІ вказано, що домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано на праві особистої власності за ТОВ «СВІВ».

При цьому відповідно до умов Договору, право власності на майно, яке було відчуджене, переходить до покупця в 10-денний строк з моменту повного розрахунку та засвідчується актом прийому передачі (п.3.2 договору купівлі продажу).

Визначену продавцем суму за придбане майно покупець сплатив у повному обсязі, доказів протилежного суду не надано.

Недійсним обумовлений договір купівлі продажу визнано не було.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» № 2163-ХІІ від 04.03.1992 року приватизація майна державних підприємств України (надалі приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Як вбачається зі ст. 6 цього ж Закону суб`єктами приватизації є: державні органи приватизації; покупці; продавці; представники і посередники.

Частиною 2 ст. 8 вищевказаного Закону передбачено, що для спільної участі у приватизації громадяни можуть засновувати товариство покупців шляхом укладання угоди про сумісну діяльність. Створення товариств покупців членами трудового колективу підприємств, що приватизуються, здійснюється на підставі рішення загальних зборів за умови участі в них більше 50 відсотків працівників підприємства. До складу товариства покупців, створеного працівниками підприємства, можуть включатися також його колишні працівники, які вийшли на пенсію, звільнені в зв`язку з скороченням штатів, за станом здоров`я, та особи, які мають право відповідно до законодавства повернутися на попереднє місце роботи. Угода про сумісну діяльність, а також протокол загальних зборів про створення товариства покупців підлягають реєстрації у відповідному органі приватизації.

Товариство покупців має повноваження на: подання заяви на приватизацію; одержання кредитів; участь в аукціоні, конкурсі, викупі підприємства; укладання договору купівлі-продажу; прийняття майна у власність; підготовку установчих документів і вирішення інших організаційних питань щодо створення на основі придбаного майна господарського товариства чи іншого виду підприємства; участь як позивача або відповідача в суді чи арбітражному суді.

У межах своїх повноважень товариство покупців користується правами юридичної особи.

Згідно ст. 5 Закону … (в редакції, чинній на момент приватизації) передбачено, що покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств».

З аналізу норм законодавства про приватизацію вбачається, що набувачами права власності на майно державних підприємств в результаті приватизації могли бути як фізичні особи, так і юридичні особи.

При цьому, зі статей 3, 11 Закону … випливає, що одним із способів приватизації є викуп об`єктів малої приватизації працівниками цих об`єктів.

Відтак, згідно із ст. 432 ЦК УРСР, майно придбане в результаті спільної діяльності учасників договору про сумісну діяльність є їх спільною власністю.

У відповідності до ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором і передачею визнається вручення речей набувачеві.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам (ст.4 ЗУ «Про власність» чинного на момент виникнення правовідносин).

У відповідності до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію майна державних підприємств» для спільної участі у приватизації громадяни можуть засновувати господарське товариство або товариство покупців шляхом укладання угоди про сумісну діяльність.

Згідно ст. 24 ЗУ „Про приватизацію майна державних підприємств" кожному громадянину України надається право на безоплатне придбання державного майна на суму одержаного приватизаційного майнового сертифікату.

З метою удосконалення процедури оформлення документів під час приватизації державного чи комунального майна, Фондом державного майна України розроблено та затверджено наказ № 235 від 25.05.1993 р. «Порядок створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації»

На цій позиції наголошує і Пленум ВСУ, який у п.2 постанови від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначає, що відповідно до положень статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як слідує із визначення товариства покупців такі товариства не були юридичними особами, а отже, правонабувачами приватизованого державного майна за угодами, які від імені членів товариства покупців підписував керівник товариства, були саме громадяни.

При цьому, товариства покупців, як добровільні об`єднання громадян, створювалися з метою забезпечити принцип приватизації, визначений у преамбулі Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а саме - відчуження майна на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу.

Згідно п.3.1 «Порядку створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації» члени товариства покупців мають право саме на частину придбаного державного майна.

Згідно п.7 «Порядку створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації» товариство покупців припиняє свою діяльність після досягнення поставленої мети. Мета діяльності Товариства покупців була досягнута, а саме: приватизовано державне майно.

На підставі діючого на час виниклих правовідносин законодавства Товариством покупців громадян було утворено Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІВ», що викладено в установчому договорі від 08 січня 1996 року, засновниками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивач по справі. Товариство створено для здійснення підприємницької діяльності. Для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладів Учасників утворився Уставний фонд в розмірі 300 000 000,00 крб. Долі Учасників становили на час утворення ОСОБА_2 50 000 000 крб. 16,7% Установного фонду; ОСОБА_1 250 000 000,00 крб. 83,3%. Учасники внесли свої вклади у вигляді будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений нотаріально 19 січня 1996 року за реєстровим номером №226 (а.с.45-47), тобто вказаний об`єкт нерухомості був внесений засновниками до Уставного фонду новоутвореного Товариства.

В подальшому відповідно до договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІВ» від 06 грудня 2021 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 за грошові кошти в розмірі 500,00 грн. свою частку у статутному капіталі в розмірі 17% (а.с.49-50), при цьому він заздалегідь звернувся до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. та 02 листопада 2019 року повідомив про свій вихід зі складу засновників ТОВ «СВІВ» (а.с.48).

Корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч.1 ст. 167 Господарського кродексу України).

Відчуження корпоративних прав регулюється ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Стаття 21 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначає умови відчуження частки у статутному капіталі товариства іншим учасникам товариства або третім особам. Водночас, ця стаття чітко визначає істотні умови договору купівлі-продажу корпоративних прав.

Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

Учасник товариства може встановити вимогу нотаріального посвідчення правочину з відчуження, застави частки такого учасника у статутному капіталі відповідного товариства та скасувати таку вимогу, відомості про що вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у порядку, визначеному законом. Така вимога учасника, а також скасування учасником цієї вимоги є одностороннім правочином та підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір, за яким виникнення, зміна чи припинення прав та обов`язків щодо відчуження частки у статутному капіталі товариства обумовлені обставинами (наприклад, обов`язкова з відчуження такої частки не пізніше ніж через один рік у разі придбання частки учасника самим товариством ч.4 ст. 25 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю"), вчиняється у письмовій формі. Істотними умовами такого договору є розмір частки у статутному капіталі товариства, що відчужується, ціна договору, обставини, що обумовлюють настання, зміну або припинення прав та обов`язків сторін щодо відчуження частки у статутному капіталі товариства, строк дії договору. Товариство може укласти договір, за яким виникнення, зміна чи припинення прав та обов`язків щодо відчуження частки у власному статутному капіталі обумовлені обставинами, лише якщо така частка належить товариству.

Після виходу з Товариства одного із засновників до Статуту ТОВ «СВІВ» рішенням №2 від 06 грудня 2021 року були внесені зміни та вказано, що засновником є тільки громадянка України ОСОБА_1 (а.с.9-20), при цьому статутний капітал Товариства в еквіваленті дорівнює 3000,00 грн., місце знаходження Товариство теж саме: м.Болград пр-т Соборний, (назву перейменовано з Леніна на підставі рішення Болградської міської ради Одеської області №112-VІІ від 19.02.2016(а.с.33)), буд.126.

Так, 16 листопада 2023 року рішенням №1 єдиного учасника ТОВ «СВІВ» ОСОБА_1 було вирішено ліквідувати Товариство (а.с.30), у зв`язку з чим позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг Болградської міської ради Одеської області Неткової Н.М. (а.с.31), на підставі чого 17 листопада 2023 року до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені записи (а.с.5-7) та на даний час проходить процедура ліквідації.

Позивач ОСОБА_1 як фізична особа звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Нікіта І.В. з заявою за №59066589 для реєстрації свого права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 6-7, але отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №71281488 від 25 січня 2024 року, підставою відмови стало відсутність документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт (а.с.32).

На замовлення позивача працівниками Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» 27 грудня 2023 року був виготовлений технічний паспорт на об`єкт розташований: АДРЕСА_1 приміщення №6-7 (а.с.24-28).

З тверджень позивача, ліквідувати Товариство не є можливим у зв`язку з тим, що Уставний фонд складається з нерухомого майна, яке не пройшло відповідної державної реєстрації права власності, тому вона змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається зі ст. 4 ЦК УРСР (який був чинним на час виникнення вказаних правовідносин) цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно ст. 86 ЦК УРСР, ст. 2 Закону «Про власність» (чинним на час виникнення вищевказаних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Підставою для набуття права власності є певні юридичні факти, з якими закон пов`язує виникнення права власності.

Зокрема, згідно ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як зазначалося вище, Товариство покупців придбало об`єкт приватизації, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже правовідносини, що виникли, на час їх виникнення були врегульовані Законом України «Про приватизацію державного майна", Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Порядком створення та реєстрації товариства покупців у процесі приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.05.1993 року за № 235.

Право власності на державне майно підтверджується договором купівлі продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації. Обумовлений договір підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації місцевою Радою народних депутатів.

Передача майна державного підприємства здійснюється після виплати повної ціни продажу об`єкта на підставі акту прийому передачі, який підписують уповноважений представник органу приватизації і новий власник (ст. 25 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Право власності на нежитлове приміщення за вказано адресою не зареєстровано.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 317-319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на приміщення № 6-7 в нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца