СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/18730/24

пр. № 2/759/5678/24

11 грудня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій просив скасувати арешт з нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений 27.10.2004 року, реєстраційний номер обтяження № 1415855, на підставі постанови №37/5 від 08.02.2004 року, Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві приватної спільної сумісної власностіналежить 1/2 частки кв. АДРЕСА_1 . Також власником вказаної квартири в рівних частках є його батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він звернувся до Святошинського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири, який зареєстрований Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою за № 1415855 від 27.10.2004 року, однак отримав відмову, у зв`язку з тим, що виконавче провадження в межах якого накладався арешт на майно виконувалось до впровадження електронної системи АСВП та знищене за строком зберігання через, що немає можливості встановити інформацію в межах якого виконавчого провадження накладався арешт та відсутність підстав для зняття арешту. Він має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, накладений арешт на спадкове майно порушує його право спадкоємця на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Процесуальні дії

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 22-23).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року позовну заяву залишено без руху (а. с. 24-25).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано докази у справі (а. с. 39-41).

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача направив до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримують у повному обсязі (а.с. 89-30).

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Третя особа свого представника у судове засідання не направили, направили лист, у якому просили розглядати справу у відсутність їх представника (а.с. 50).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, керуючись вимогами ст.ст. 130, 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьком якого є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.01.1993 року (а.с. 11).

Згідно свідоцтв про право власності на житло від 24.03.1998 року Управлінням справами Національної Академії Наук України № 670 квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної, сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних долях, квартира приватизована (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_3 від 28.02.2022 року (а.с. 12).

16.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федоренко О.Б. з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька - ОСОБА_2 (а.с. 53).

Згідно інформації з Державного реєструс речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 391595694 від 20.08.2024 року на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 накладено арешт 27.10.2004 року, реєстраційний номер обтяження № 1415855, на підставі постанови №37/5 від 08.02.2004 року, Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні (а.с. 14).

21.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві з заявою, у якій просив зняти арешт нерухомого майна накладений Дванадцята Київська державна нотаріальна контора боржника ОСОБА_2 (а.с. 15).

28.08.2024 року Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві на запит ОСОБА_1 від 21.08.2024 року повідомив «Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень неможливо встаовити (у зв`язку із початком функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2009 року) даних про виконавче провадження, в межах якого було внесено обтяження нерухомого майна, за реєстраційним номером № 1415855 від 27.10.2024 року. На підставі вищевикладеного у Відділі відсутня технічна можливість припинити обтяження № 1415855 від 27.10.2024 року» (а.с. 16).

Згідно листа Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві від 07.11.2024 року «перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень немодливо встановити в рамках якого виконавчого провадження було внесено обтяження нерухомого майна, за реєстраційним номером № 1415855 від 27.10.2024 року. На підставі вищевикладеного у Відділі відсутня технічна можливість припинити обтяження № 1415855 від 27.10.2024 року» (а.с. 79).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року №61-3814св22 (справа №2/0301/806/11), викладено правовий висновок, згідно з яким застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, крім частини 4 статті 59 Закону, може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві з заявою про знятя арешту та отримав відповідь, про те, що Автоматизованою системою виконавчих проваджень неможливо встановити (у зв`язку із початком функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з 2009 року) даних про виконавче провадження, в межах якого було внесено обтяження нерухомого майна, за реєстраційним номером № 1415855 від 27.10.2024 року, а тому відсутня технічна можливість припинити обтяження.

Відповідно до номенклатури справ Відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017 р.), розділу XI п. 2 наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 р. № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву Відділу, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких станови 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення.

Тому підстава накладання арешту у вказаній постанові не зазначена. Виконавче провадження, де позивач є боржником відсутнє.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, крім того відсутня і сама постанова про відкриття виконавчого провадження.

Суд, встановивши вказані обставини, дійшов висновку про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивача, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача, оскільки такий не встановлений судом та не вказаний ДВС.

Отже, незняття ДВС арешту з майна заявника саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування арешту.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа:Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений 27.10.2004 року, реєстраційний номер обтяження № 1415855, на підставі постанови №37/5 від 08.02.2004 року, Відділу Державної виконавчої служби у Ленінградському р-ні.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерсва юстиції (м.Київ), , адреса: м.Київ, вул.Г.Юри, 9.

Третя особа:Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, , м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2024 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб