УХВАЛА

18 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 359/6714/23

провадження № 61-8920св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос в частині призупинення дії трудового договору із ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 382 337,67 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року скасовано рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» витрати зі сплати судового збору в сумі 1 610,40 грн.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2023 року залишено в силі, змінено рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 308 451,00 гривень з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 понесені в суді касаційної інстанції витрати на сплату судового збору в сумі 2 147,20 гривень.

У листопаді 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на її користь 1 610,40 грн, сплачених нею на виконання постанови апеляційного суду відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 17 червня 2024 року. Заява обґрунтована тим, що суд касаційної інстанції не вирішив питання про розподіл цієї частини судових витрат.

У грудні 2024 року від АТ «Укрзалізниця» надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких заявник вказує на відсутність передбачених статтею 270 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення та просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із статтею 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у таких випадках: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до вимог підпункту в пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що при вирішенні цієї справи Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2024 року вирішив питання про розподіл судових витрат, понесених позивачкою в суді касаційної інстанції, стягнувши з АТ «Укрзалізниця» понесені в суді касаційної інстанції витрати на сплату судового збору в сумі 2 147,20 гривень.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Разом з тим станом на час прийняття постанови суду касаційної інстанції в цій справі (06 листопада 2024 року) постанова суду апеляційної інстанції в частині судових витрат була виконана, що підтверджуєтьсяплатіжною інструкцією № 0.0..1 від 17 червня 2024 року, згідно із якою 17 червня 2024 року ОСОБА_1 сплатила на користь АТ «Укрзалізниця» 1 610,40 грн за повернення судового збору на виконання постанови Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року в справі № 359/6714/23.

Отже, підстави для ухвалення додаткового рішення у справі, передбачені статтею 270 ЦПК України, - відсутні.

Одночасно суд звертає увагу на те, що у разі задоволення касаційної скарги після виконання судового рішення, інтереси заявника захищені механізмом повороту виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частинами п`ятою та шостою статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Під час касаційного перегляду цієї справи ОСОБА_1 не зверталася до суду касаційної інстанції із заявою про поворот виконання судового рішення, тому Верховний Суд вказане питання не вирішував.

Водночас частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України передбачено, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За таких обставин, перевіривши доводи, наведені у заяві ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Керуючись статтею 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішенняу справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович