Справа № 209/3409/24
Провадження № 2/209/1111/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Решетник Т.О.,

за участю секретаря судового засідання - Рябухи Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

Позивач ОСОБА_1 , 17.05.2024 року звернулася до суду із позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що була клієнтом АТ КБ «ПриватБанк»» та мала у цьому банку відкриті рахунки. 30.03.2024 року, близько 14 год. 25 хв., невстановлені особи шахрайським шляхом, використовуючи особисті дані позивача, через декілька послідовних операцій (переказ на картковий рахунок) без згоди та відома позивача заволоділи грошовими коштами з рахунку в сумі 89999,30 грн., внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість. Позивач звернулася до правоохоронних органів з приводу заволодіння її коштами, відомості про яке внесено в ЄРДР №0000255 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України. Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 22.04.2024 р. позивачу було відмовлено у скасуванні заборгованості.

Процесуальні дії, заяви та клопотання сторін.

Ухвалою суду від 05.06.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Представник відповідача в судове засідання 19.08.2004 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, та розглядати справу без участі представника відповідача.

Представник Позивача 26.08.2024 року надала в судове засідання відповідь на відзив, в якому просить суд заперечення викладені відповідачем у відзиві на позов визнати необгрунтованими, незаконними, такими що не відповідають дійсним обставинам та підлягають відхиленню, позовні вимоги підримує в повному обсязі, розглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11 червня 2020 р. ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримала кредитну картку, згідно якої ОСОБА_1 погодилася з істотними умовами кредитування за кредитними картками в ПриватБанку (з процентною ставкою за користування кредитним лімітом пункт 1.3 цієї Заяви - 43,2 % - для карт Універсальна та 42 % - для карт Універсальна Gold).

20 липня 2021 р. між сторонами підписана анкета-заява клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де є розділ «Угода про використання простого електронного підпису» у якій зазначено, що «Банк та Клієнт (далі разом іменовані «Сторони») узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР-пароль, QR-код, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає Клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої Клієнт надає Банку шляхом підписання способами, що узгоджені Сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між Сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта, яким є номер НОМЕР_1 . Сторони узгодили, що Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису.»

Зі змісту позову вбачається, що 30.03.2024 року в період часу з 14.25 до 14.33 год., невстановлені особи, шахрайським шляхом, використовуючи особисті дані ОСОБА_1 , через декілька послідовних операцій (переказами на інший картковий рахунок), без згоди, без відома та поза волею Позивача, заволоділи грошовими коштами з Рахунку останньої в сумі 89 999,30 грн., здійснивши такі транзакції:20050,00 грн., здійснено о 14.25 год. 30.03.2024 року; 4924,50 грн., здійснено о 14.27 год. 30.03.2024 року; 29647,50 грн., здійснено о 14.27 год. 30.03.2024 року; 28140,00 грн., здійснено о 14.31 год. 30.03.2024 року; 63,32 грн., здійснено о 14.33 год. 30.03.2024 року, внаслідок чого на рахунку Позивача утворилась кредитна заборгованість на зазначену суму.

Позивачка визнає, що до ПриватБанку вона звернулася вже після здійснення переказів коштів 30.03.2024 р.

30.03.2024 року позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що 31.03.2024 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000255 за правовою кваліфікацією правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, на момент звернення з позовом до суду, розслідування у кримінальному провадженні триває.

01.04.2024 року позивач звернулася до Банку з листом, в якому просила скасувати заборгованість у зв`язку незаконними шахрайськими діями відповідно до неї, 22.04.2024 року у проханні щодо скасування банком було відмовлено.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Підписавши відповідну Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач погодився виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку https://privatbank.ua.

Даний договір, позивачем не оспорювався, а відповідно ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі-Умови), розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет.

Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов до обов`язків клієнта належить: не передавати Картки, ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.

За п. 2.1.4.12.9 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою.

Положеннями п.2.1.4.12.5 Умов також встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Відповідно до п.2.1.4.12.3 Умов Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних. Отже, з урахуванням зазначеного, Банк не мав можливості повернути грошові кошти. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, клієнту було рекомендуємо звернутись до правоохоронних органів.

Стосовно позовних вимог про визнання транзакцій недійсними від 30.03.2024 року на суму 89 999,30грн. та скасування вказаної заборгованості, суд керується наступним.

Згідно ст.35 Закону України «Про платіжні послуги» емісія/надання користувачу платіжного інструменту здійснюється надавачем платіжних послуг на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем. Порядок емісії платіжних інструментів для використання в платіжних системах визначається правилами відповідних платіжних систем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховного Суду у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При цьому, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 зазначив, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Також Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 виснував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2024 позивач своїми діями сприяла втраті/незаконному використанню персональної інформації, зокрема за вказівкою сторонніх осіб змінюючи пароль та підтвердженням на фінансовий номер, що надало змогу ініціювати платіжні операції, зокрема оспорювані транзакції, тому АТ КБ «ПриватБанк» не повинен нести відповідальність за дані операції. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними. При цьому, позивачем було повідомлено Банк після здійснення операцій за рахунком, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними транзакцій (операцій) з переказу коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ "ПриватБанк": переказ з картки на суму 20050,00 грн., здійснений о 14.25 год. 30.03.2024 року; переказ з картки на суму 4924,50 грн., здійснений о 14.27 год. 30.03.2024 року; переказ з картки на суму 29647,50 грн., здійснений о 14.27 год. 30.03.2024 року; переказ з картки на суму 28140,00 грн., здійснений о 14.31 год. 30.03.2024 року; переказ з картки на суму 63,32 грн., здійснений о 14.33 год. 30.03.2024 року.

З огляду на те, що вимоги про скасування заборгованості ОСОБА_1 по картковому рахунку НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ "ПриватБанк" на загальну суму 89999,30 грн. є похідними від вимог про визнання недійсними транзакцій (операцій) з переказу коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 у задоволенні яких судом відмовлено, тому відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині позовних вимог.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 80, 81, 142, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ) про захист прав споживачів, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 27.11.2024 року.

Суддя Т.О.Решетник