ЄУН №337/6217/24
Провадження № 2/3372527/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Д.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лісечка О.С. подав до суду позовну заяву, в якій просить виселети ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді від 27 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з порушенням ч.7 ст.177 ЦПК України, і не надання підтверджень повноважень представника позивача.

28 листопада 2024 року від адвоката Лісечко О.С. надійшла заява про усунення недоліків в якій вказує, зокрема, що до позовної заяви було додано документи, які посвідчують повноваження адвоката як представника позивача для підписання та подання до суду позову від імені клієнта, тому представник позивача не має встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень на подання відповідного позову.

З матеріалів справи вбачається, що як доказ наявності повноважень представляти інтереси позивача у суді, адвокатом надано Ордер на надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року серії АХ №1221353, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2051 від 23 листопада 2016 року.

Проте, вказані документи не містять відомості про право адвоката підписувати від імені заявника будь-які документи, а Договір про надання правової допомоги до матеріалів позову долучено не було.

Разом з заявою про усунення недоліків адвокатом Лісечко О.С. долучено заповнений ним бланк договору №19/09 від 19 вересня 2024 року про надання правової допомоги, проте примірник Договору про надання правничої допомоги не містить підтвердження його підписання клієнтом позивачем ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 02 грудня 2024 року позовну заяву повторно залишено без руху, оскільки наданий представником позивача адвокатом Лісечко О.С. примірник Договору про надання правничої допомоги не містить підпису клієнта, тобто позов все ще не відповідає встановленим ст.177 ЦПК України вимогам.

Копія ухвали була отримана представником позивача електронною поштою 04 грудня 2024 року. Станом на цей час вказані судом недоліки не усунуті.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тобто, обсяг повноважень адвоката зазначається у Договорі, а не в ордері, який є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на вчинення таких процесуальних дій.

Зазначення адвокатом на ордері про необмеження його процесуальних прав у відповідності до договору про надання правової (правничої) допомоги не є належним підтвердженням обсягу повноважень, в розумінні положень ст.626 ЦК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 14.03.2018 року, чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Отже, повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання позовної заяви від імені позивача, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтами та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

За таких обставин, подана заява ОСОБА_1 підписана представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на підписання заяви.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Оскільки зазначені в ухвалах суду від 27 листопада 2024 року та 02 грудня 2024 року про залишення позовної заяви без руху недоліки у визначений строк повністю не усунуті, то дану позовну заяву із додатками, відповідно до ч. 3ст. 185 ЦПК України, слід вважати неподаною та повернути позивачу.

За таких обставин, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.С. Бредун