"19" грудня 2024 р. Справа № 363/4271/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 26 березня 2019 року між нею та відповідачкою укладено договір позики, який оформлений борговою розпискою від 26 березня 2019 року, відповідно до якого відповідачка отримала в неї в борг грошові кошти у розмірі 100 000 грн., та зобов`язалася повернути вказану суму до 27 березня 2020 року, або протягом року. Посилається на порушення відповідачкою договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, в зв`язку з чим порушує питання про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 91 000 грн., відсотків за цим договором у розмірі 79 700 грн., інфляційних витрат у розмірі 50 669 грн. 32 коп., штрафні санкції 11 539 грн. 10 коп., та судові витрати.

Позивачка та її представник в судовому засіданні просили про задоволення позову з викладених у ньому підставі.

Відповідач, будучи неодноразово повідомленою про розгляд справи, до суду повторно не прибула, участь у розгляді справи в суді не взяла, відзиву не подавала.

Відтак, оскільки суд позбавлений можливості в черговий раз відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку.

За змістом ст. 223 ЦПК України, повторна неявка учасника справи незалежно від причин неявки, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2019 року між нею та відповідачкою укладено договір позики, який оформлений борговою розпискою від 26 березня 2019 року, відповідно до якого позивачка (позикодавець) передала у власність відповідачки (позичальника) грошові кошти в сумі 100 000 грн., а відповідачка зобов`язалася у строк до 27 березня 2020 року, або протягом року повернути позивачу 100 000 грн. Відповідачка віддала 9 000 грн., а 91 000 грн., обіцяла повернути після продажі земельної ділянки, але до цього часу борг так і не сплатила. Боргова розписка написана в присутності свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та адвоката Бруса Сергія Миколайовича.

Відповідно до розписки відповідачка прийняла на себе зобов`язання повернути повністю вказану суму до 27 березня 2020 року, або протягом року. Відповідачка частково

Відтак грошове зобов`язання відповідачки перед позивачкою вбачається з розписки, яка підписана відповідачкою, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Оригінал вказаного боргового документу знаходиться у позивачки, який досліджено в судовому засіданні. Відповідачка частково повернула кошти в сумі 9 000 грн.

Взяті на себе зобов`язання по поверненню коштів у визначені строки відповідачка не виконала, термін повернення позики порушено.

При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК України зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього ж Кодексу.

При цьому згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь таку ж суму грошових коштів (суму позики) переданих за договором позики, тобто 91 000 грн., що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України.

Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою умов договору позики.

Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан продовжено Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від: 14 березня 2022 року № 133/2022, 18 квітня 2022 року № 259/2022; 17 травня 2022 року № 341/2022, 12 серпня 2022 року № 573/2022, 7 листопада 2022 року № 757/2022, 6 лютого 2023 року № 58/2023, 1 травня 2023 року № 254/2023.

КЦС ВС в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 727/1033/21 зазначив, що оскільки проценти це плата за користування чужими грошима (ст. 1048 ЦК України), а згідно з положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року нараховані відповідно до вимог ст. 625 ЦПК України інфляційні втрати підлягають списанню, правильними є висновки суду про стягнення з позичальника прострочених процентів за користування кредитними коштами (нараховані, але не сплачені) та інфляційних втрат за період до 23 лютого 2022 року.

За встановленого, позивачка має право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат, починаючи з 27 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, коли від сплати 3 % річних та інфляційних витрат за період прострочення з 24 лютого 2022 року по 17 червня 2024 року, відповідачка в силу вказаних вимог Закону звільняється, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розрахунок грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки суд, виходить з таких розрахунків.

Так, індекс інфляції за кожен місяць періоду прострочення (період прострочення з 27 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року) становить: квіт. 2020 = 100.8 трав. 2020 = 100.3 черв. 2020 = 100.2 лип. 2020 = 99.4 серп. 2020 = 99.8 вер. 2020 = 100.5 жовт. 2020 = 101.0 лист. 2020 = 101.3 груд. 2020 = 100.9 січ. 2021 = 101.3 лют. 2021 = 101.0 бер. 2021 = 101.7 квіт. 2021 = 100.7 трав. 2021 = 101.3 черв. 2021 = 100.2 лип. 2021 = 100.1 серп. 2021 = 99.8 вер. 2021 = 101.2 жовт. 2021 = 100.9 лист. 2021 = 100.8 груд. 2021 = 100.6 січ. 2022 = 101.3 лют. 2022 = 101.6;

Сукупний індекс інфляції = 100.8:100 (квіт. 2020) * 100.3:100 (трав. 2020) * 100.2:100 (черв. 2020) * 99.4:100 (лип. 2020) * 99.8:100 (серп. 2020) * 100.5:100 (вер. 2020) * 101.0:100 (жовт. 2020) * 101.3:100 (лист. 2020) * 100.9:100 (груд. 2020) * 101.3:100 (січ. 2021) * 101.0:100 (лют. 2021) * 101.7:100 (бер. 2021) * 100.7:100 (квіт. 2021) * 101.3:100 (трав. 2021) * 100.2:100 (черв. 2021) * 100.1:100 (лип. 2021) * 99.8:100 (серп. 2021) * 101.2:100 (вер. 2021) * 100.9:100 (жовт. 2021) * 100.8:100 (лист. 2021) * 100.6:100 (груд. 2021) * 101.3:100 (січ. 2022) * 101.6:100 (лют. 2022) = 1.18056671.

Інфляційне нарахування = 91000 * 1.18056671 -91000 = 16431.57 грн.

Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції = 91000 * 1.18056671 = 107431.57 грн.

Розрахунок 3% річних за період 27 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року становить: кількість днів прострочення = 699; сума санкції = 91000 *3/100/366*280 +91000 *3/100/365*365 + 91000.00*3/100/365*54 =5222,42 грн.

Відтак, з ОСОБА_3 на користь позивачки підлягає стягненню 3 % річних, що становить 5 222 грн. 42 коп., та сума інфляційних втрат, що становить 16 431 грн. 57 коп. від суми позики в розмірі 91 000 грн., за період з 27 березня 2020 року до 23 лютого 2022 року.

Отже, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики становить 112 653 грн. 99 коп., з яких: 91 000 грн. - заборгованість за позикою, 5 222 грн. 42 коп. - 3% річних, 16 431 грн. 57 коп. - інфляційні втрати.

Таким чином, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 168 грн. 20 коп. (73,52% розміру задоволених вимог від 9 750 грн.).

Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Відтак, пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись 259, 265, 268, 280 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 березня 2019 року в розмірі 91 000 грн., інфляційні витрати в розмірі 16 431 грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 5 222 грн. 42 коп., а також судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 168 грн. 20 коп., а всього 121 033 (сто двадцять одна тисяча тридцять три) грн. 39 (тридцять дев`ять коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення буде складено 23 грудня 2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою ( АДРЕСА_2 .

Суддя