Справа № 524/8056/24
Провадження №2/524/2830/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого судді Алексашиної Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Антибури І.О.,

представника позивача адвоката Конрадій М.В.,

представника відповідача адвоката Кормушина В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач обґрунтовує позов тим, що 21 липня 2020 року вони з відповідачкою уклали письмовий договір позики, на підставі якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, з умовою їх повернення до 25 серпня 2020 року.

На підтвердження укладення договору позики позичальник надав розписку від 21.07.2020 року.

В обумовлений строк відповідачка борг не повернула, неодноразові звернення позивача з проханням повернути кошти не реагує.

За підрахунком позивача з урахуванням курсу валют НБУ станом на 30 липня 2024 року (день звернення до суду із позовом) сума позики складає 1 231 200 грн.

Позивач про прохає стягнути на його користь зі ОСОБА_2 1 231 200 гривень боргу за договором позики, та судові витрати.

Відповідачкою ОСОБА_2 20.09.2024 року надано відзив на позовну заяву, у якому вона заперечує наявність заборгованості. Зазначає, що вони з 2010 року були пов`язані з позивачем спільною діяльністю щодо купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів. Раніше вона дійсно неодноразово брала у позивача кошти в борг та повертала їх. Розписку, про яку йдеться у позовній заяві вона написала під тиском позивача, який стверджував ніби вона не повністю повернула кошти, які раніше брала у борг. У день написання розписки у них з позивачем виник конфлікт, вона написала розписку в стані сильного душевного хвилювання і забула забрати зі столу коли уходила, її ідентифікаційний код у розписці зазначено неправильно, свідок вказаний у розписці насправді не був присутній. На думку відповідачки зазначення короткого строку для повернення значної суми позики (всього місяць) також свідчить про сумнівність правочину. Відповідачка зазначає про відсутність її особистого підпису у розписці. Вважає зміст розписки суперечливим, а відсутність нотаріального посвідчення вказівкою на відсутність дійсних намірів сторін. Крім того, у відзиві зазначено про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, зважаючи на те, що строк повернення коштів за договором позики настав 25.08.2020 року.

Позивач 26.09.2024 року надав додаткові пояснення у справі, згідно яких відсутність нотаріального посвідчення розписки не свідчить про її недійсність. Правочин є правомірним, якщо його неправомірність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Позивач зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що його волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі. Щодо строку позовної давності позивач зазначив, що він не пропущений, оскільки згідно змін до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні позовна давність продовжується на строк його дії.

Відповідачка 02.10.2024 року надала заперечення на додаткові пояснення позивача. Зазначила, що позивач не вказує жодних обставин та умов укладення розписки, не пояснює її зміст, не спростовує аргументи позивача, а сприймає їх за принципом мовчазної згоди. Відповідачка наголошує на відсутності підпису у розписці, надто великій сумі позики та відсутності нотаріального посвідчення. Щодо дотримання позовної давності, відповідачка зазначає, що воєнний стан є поважною причиною пропуску строку лише якщо запровадження воєнного стану вплинуло на можливість реалізації права звернення до суду. На підтвердження таких обставин позивачем не надано жодних доказів.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Конрадій М.В., заявлений позов підтримала, прохає стягнути з відповідачки заборгованість. Крім того, в судовому засіданні надала для ознайомлення оригінал боргової розписки, зміст та вигляд якої є аналогічним копії, долученій до матеріалів справи.

На запитання головуючого судді щодо характеру відносин між позикодавцем та позичальником, а також мети отримання позики, представник позивача повідомила, що сторони є давніми знайомими, перебували у дружніх відносинах. Позивач неодноразово позичав кошти відповідачці. Кошти, які є предметом спору у цій справі, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 , яка пояснила, що їй потрібно терміново придбати нову квартиру, і що через місяць, коли вона продасть стару квартиру, вона поверне позику.

Представник відповідачки проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Прохає застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 527 ЦК України встановлює, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 21.07.2020 року в м.Кременчуці складено розписку, згідно якої ОСОБА_2 (позичальник) отримала від ОСОБА_1 (позикодавця) 30000 (тридцять тисяч) доларів США. Згідно розписки вказану суму позичальник зобов`язалася повернути до 25.08.2020 року. /а.с.9/

У розписці міститься підпис поруч з прізвищем та ініціалами ОСОБА_2 .

Нижче, після тексту про отримання коштів у борг та підпису позичальника, у розписці також міститься текст про те, що розписка складена в присутності ОСОБА_3 , а також про підтвердження факту передання коштів та добровільне написання без примусу. Під наведеними текстом підписи відсутні.

Однак, на думку суду наведена обставина не спростовує підписання відповідачкою розписки в частині отримання нею від позивача позики в розмірі 30 000 доларів США строком до 25.08.2020 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі N 642/4200/17 (провадження N 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, надана розписка є належним доказом укладення договору позики та отримання відповідачкою (позичальником) коштів від позивача (позикодавця).

Суд відхиляє твердження відповідачки про те, що розписка про отримання коштів у борг була написана нею у стані сильного душевного хвилювання, під тиском позивача. Жодних об`єктивних даних на підтвердження вказаних обставин відповідачкою не надано. Свідки тиску на відповідачку відсутні, клопотання про проведення комплексної психолого-почеркознавчої експертизи з метою визначення її стану на момент складення розписки відповідачка не заявляла.

Короткий строк позики (один місяць), сума позики та помилка в одній цифрі РНОКПП у тексті розписки самі по собі не можуть бути доказами відсутності волі відповідачки ОСОБА_2 на укладення договору позики та складення розписки.

Також суд відхиляє посилання відповідачки на те, що відсутність нотаріального посвідчення розписки вказує на відсутність намірів сторін укладати договір позики.

Так, згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, законодавством передбачена письмова форма, однак, не вимагається обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики.

Щодо заяви відповідачки про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Пункт 19 передбачає, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, перебіг строків позовної давності, визначених статтями 257, 258 ЦК України (загальна та спеціальна позовна давність), зупиняються на строк дії воєнного стану.

За таких обставин, строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права позивачем не пропущений.

Також суд відхиляє посилання представника відповідачки на те, що воєнний стан є поважною причиною пропуску строку лише якщо запровадження воєнного стану вплинуло на можливість реалізації права звернення до суду.

Вказане правило діє лише в контексті застосування цивільних процесуальних норм під час вирішення питання про поновлення або продовження процесуального строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 виснувала, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Натомість строк позовної давності має матеріально-правову природу. Як вже зазначалося положення ЦК України прямо передбачають зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану.

За таких обставин заява відповідачки про застосування строку позовної давності до заявлених у позові вимог, задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення заборгованості за договором позики у національній валюті, в сумі 1231200 гривень, то суд виходить з того, що вказана сума є еквівалентом 30000 доларів США, визначеною за офіційним курсом НБУ на день подання позову (30.07.2024), що становив 41,0478 грн. за один долар США. Під час визначення суми заборгованості, суд перебуває у межах заявлених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за наданою позикою є обґрунтованими.

Враховуючи те, що відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, позов слід задовольнити.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21.07.2020 року в розмірі 1 231 200 гривень (один мільйон двісті тридцять одна тисяча двісті гривень).

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9849 гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 20.12.2024 року.

Суддя Алексашина Н.С.