ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5748/24

Провадження № 22-ц/4820/2173/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року (суддя Павловська А.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація у Польщі про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави російська федерація 10000000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії та окупації російською федерацією частини території України, природних ресурсів, а також стягнути з держави Україна 2 грн. моральної шкоди, завданої порушенням права на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2014 року російська федерація здійснює військову агресію проти України, а 24 лютого 2022 року здійснила повномасштабне вторгнення на територію України. До збройного конфлікту між країнами призвели неправомірні дії держави російська федерація та очевидна бездіяльність держави Україна. Відповідачі порушили похідні права громадян від права на мир, а саме право на безпеку, право на суверенітет і цілісність території, право на вільне пересування. Держава російська федерація порушила право громадян на життя, право вільно володіти та розпоряджатись своїм майном. Такими діями та бездіяльністю держави російська федерація та держави Україна позивачу завдана моральна шкода. Зокрема, він зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і побоювання за власну безпеку та безпеку рідних, були порушені його нормальні зв`язки та погіршились відносини з оточуючими людьми. Крім того, позивач вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 500000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, стресу і повністю обґрунтованих побоювань за свою безпеку, тому на його користь підлягає стягненню з держави російська федерація моральна шкода в розмірі 500000 грн. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів про заподіяння йому державою Україна в особі Міністерства юстиції України моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог у стягненні з держави російська федерація моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог у цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок збройної агресії держави російська федерація проти України позивачеві завдано моральної шкоди. Суд першої інстанції зробив неправильні висновки з установлених обставин, не застосував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову. Визначений судом розмір присудженої з держави російська федерація моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача, позбавлення його можливості реалізації своїх прав, вимогам розумності та справедливості, судовій практиці Верховного Суду і Європейського суду з прав людини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства юстиції України не погоджується із доводами апеляційної скарги, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують вчинення протиправних дій відповідачем Міністерством юстиції України щодо позивача, моральної шкоди, спричиненою такими діями, та причинного зв`язку між протиправними діями та заявленою шкодою, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо вимог до російської федерації, зазначив, що аналізуючи чинне законодавство України та міжнародно-правові норми, на сьогоднішній день виконання судових рішень, прийнятих судами України щодо стягнення моральної шкоди з російської федерації, неможливе.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Хабаль Ж.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник держави Україна в особі Міністерства юстиції України Луков А.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позову до держави Україна.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарги не містить доводів щодо неправильності рішення в частині відмови у задоволенні позову до держави України, тому в цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією його паспорта громадянина України.

З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України повномасштабне вторгнення Збройних Сил російської федерації на суверенну територію України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом частин третьої та п`ятої статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 5 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на РФ як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята).

Як передбачено частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.

За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії російської федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується російською федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).

Військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй). Більше того, така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації.

Оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками неправомірних дій держави російська федерація ОСОБА_1 зазнав душевних страждань і приниження, переніс стрес і побоювання за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Позивач не спростував належними та допустимими доказами висновок суду про визначення розміру моральної шкоди.

Отже висновок суду першої інстанції про присудження з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 500000 грн. моральної шкоди є правильним.

Посилання апелянта на неправомірність визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо правових підстав відшкодування шкоди.

Суд першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк