ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/287/24
Провадження №2/477/658/24
05 грудня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого - судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судових засідань Клюсевич-Шараповою Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна,
09 лютого 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати право спільної сумісної власності подружжя житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,10 кв. м, житловою площею 56,7 кв. м, та поділити вказане майно, виділивши їй у власність частину вказаного будинку.
Свої вимоги обґрунтуваланаступним.
15 лютого 1985 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 15 лютого 1985 року Локницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області, актовий запис №7.
14 червня 2022 року між сторонами було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 14 червня 2022 року Зарічненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 2.
За час шлюбу сторони придбали житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,10 кв. м., житловою площею 56,7 кв. м., який оформлений на відповідача.
На даний час відповідач чинить перешкоди у реалізації нею права спільної сумісної власності на будинок та вважає, що майно належить виключно йому.
Вказала, що дане майно є їх спільною сумісною власністю, тому згідно положень ст.ст. 60, 61, 63, 68-72 СК України, воно підлягає поділу між ними в рівних частках, в зв`язку з чим вона має право на 1/2 його частину.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, а позов задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про його час та місце повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав.
Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.
15 лютого 1985 року між сторонами був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 15 лютого 1985 року Локницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області, актовий запис №7.
14 червня 2022 року Зарічненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), шлюб між сторонами розірвано, про що вчинено актовий запис №2.
За час перебування у шлюбі сторони придбали у власність житловий будинок, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,10 кв.м, житловою площею 56,7 кв. м, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 травня 1995 року, за реєстровим №715, відповідно до якого власником зазначено ОСОБА_2 .
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Норми статей 57 та 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу.
Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
За загальним правилом, визначеним ч. 1 та ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Аналогічні положення щодо статусу спільного сумісного майна, порядку його набуття та поділу викладені в ст.ст. 355, 368-370, 372 ЦК України.
Виходячи з того, що вказаний житловий будинок був набутий відповідачем під час його шлюбу з позивачкою, то він є їх спільною сумісною власністю і позивачка має право на його частину.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивачки, визнати право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, визнавши за позивачкою право власності на його частину.
Відповідно до положень ст. 364 та ст. 370 ЦК України співвласник має право на виділення його частки зі спільного майна.
В той же час вимога позивачки про виділення їй частини будинку площею 56,7 кв.м, суд вважає некоректною та передчасною, оскільки виділенню підлягають конкретні житлові та нежитлові приміщення в будинку, а не площа до ідеальної долі співвласника. Але конкретних способів реалізації позивачкою права на виділення в натурі частки зі спільного будинку не заявлено.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна задовольнити.
Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,10 кв. м, житловою площею 56,7 кв. м.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 104,10 кв.м, житловою площею 56,7 кв. м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікованої картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікованої картки платника податків НОМЕР_4 , останнє місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Р.В. Козаченко