ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/11/24Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 22-ц/817/1004/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.,

представника апелянта Соболєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №594/11/24 за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2024 року, ухвалене суддею Чир П.В., повний текст якого складено 29 серпня 2024 року, в цивільній справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що спеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління на підставі даних Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру речових прав з`ясовано, що 13.03.2017 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0.2000 га за кадастровим номером :02:001:0541, площею 0.5000 га за кадастровим номером :02:001:0542 та площею 0.1500 за кадастровим номером :02:001:0543, які розташовані на території с.Бабинці колишнього Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру від 13.12.2023.

Окрім того, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.12.2023 за ОСОБА_2 , який є громадянином російської федерації, 27.04.2017 зареєстровано право приватної власності на вказані земельні ділянки.

Підставою для державної реєстрації права власності зазначено рішення органів місцевого самоврядування, серія та номер 124, видане 07.04.2017 Бабинецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області.

Відповідачем з 27.04.2017, тобто з дати державної реєстрації права власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав, у продовж строку, встановленого частиною 1 статті 145 Земельного кодексу України, не відчужено земельні ділянки.

З огляду на наведене, посилаючись на частину 2 статті 145 Земельного кодексу України, позивач просив суд припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_2 на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 0.2000 га за кадастровим номером :02:001:0541, площею 0.5000 га за кадастровим номером :02:001:0542 та площею 0.1500 га за кадастровим номером :02:001:0543, які розташовані на території с.Бабинці колишнього Борщівського району Тернопільської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Стягнути з відповідача на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області понесені судові витрати.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 21.08.2024 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області подало на нього апеляційну скаргу, в якій, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що частинами 1, 2, 4 статті 145 Земельного кодексу України у новій редакції, чинній на даний час, визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Таким чином вважає, що обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами.

Вказує, що відповідно до фактичних обставин справи, відповідачем, як іноземцем, не вчинено дій щодо відчуження земельних ділянок загальною площею 0.85 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» упродовж року з моменту їх реєстрації за собою.

Оскільки ОСОБА_2 , як іноземний громадянин, набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які не могли набуватися ним у власність згідно вимог частини 5 статті 22 Земельного кодексу України (в редакції 2017 року, станом на дату набуття у власність відповідачем земельних ділянок) та не були відчужені ним протягом року з моменту набуття права на них, то припинення права власності шляхом конфіскації є належним, передбаченим чинним законодавством способом повернення земельних ділянок з незаконного володіння у власність держави.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 , громадянину російської федерації, на праві приватної власності належать три земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», які знаходяться в с.Бабинці, Чортківського (колишнього Борщівського) району Тернопільської області, а саме:

- площею 0.2 га, кадастровий номер :02:001:0541, дата державної реєстрації 27.04.2017;

- площею 0.5 га, кадастровий номер :02:001:0542, дата державної реєстрації 27.04.2017;

- площею 0.15 га, кадастровий номер :02:001:0543, дата державної реєстрації 27.04.2017,

що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 358259866 від 13.12.2023, № 352297056 від 30.10.2023, № 358260148 від 13.12.2023.

Згідно витягу із технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки №НВ-023 від 13.12.2023, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0541 становить 5123.52 грн.

Згідно витягу із технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки №НВ-023 від 07.12.2023, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0542 становить 16692.84 грн.

Згідно витягу із технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки №НВ-023 від 13.12.2023, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0543 становить 3448.52 грн.

ОСОБА_2 17.08.2016 звернувся до Бабинецької сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність для ведення особистого селянського господарства в с.Бабинці розміром: ділянка № НОМЕР_1 в урочищі «Залісся» 0.5 га; ділянка № НОМЕР_2 в урочищі «Підпирейма» - 0.15 га; ділянка № НОМЕР_3 в урочищі «Голятин» - 0.20 га.

Рішенням десятої сесії сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 21.08.2016 №71 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок загальною площею 0.8500 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_1 для ведення особисті селянського господарства в урочищі «Залісся» площею 0.5000 га, ділянка № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Підперейма» площею 0.1500 га, ділянка № НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Голятин» площею 0.2000 га.

ОСОБА_2 05.04.2017 звернувся до Бабинецької сільської ради з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в с.Бабинці для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 07.04.2017 №124, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельні ділянки загальною площею 0.8500 га ОСОБА_2 , а саме:

- земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :02:001:0541 площею 0.2000 га;

- земельну ділянку № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :02:001:0542 площею 0.5000 га;

- земельну ділянку № НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :02:001:0543 площею 0,1500 га.

Передано ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0.8500 га для ведення особистого селянського господарства в с.Бабинці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з неналежного способу захисту, обраного позивачем. При цьому зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося до суду з позовом про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що в свою чергу передбачає відшкодування сум виторгу за земельні ділянки з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна, на яке, в свою чергу, відповідач не має права.

Однак, з таким рішенням колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Частиною 5 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

За змістом частини 4 статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог підпункту «е» частини 1 статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно частиною 1, 2, 4 зі статтею 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суд з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За насідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію даної земельної ділянки або відмови у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу даної земельної ділянки на земельних торгах.

Таким чином, виходячи із змісту права та інтересу, за захистом якого звернувся позивач до суду та характеру його порушення, належним способом захисту у даних спірних правовідносинах є саме пред`явлення позову та подання вимог позивачем про конфіскацію земельної ділянки, як і було вірно зроблено позивачем.

Зважаючи, що ОСОБА_2 , як іноземний громадянин, набув права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які не могли набуватися ним у власність згідно вимог частини 5 статті 22 Земельного кодексу України (в редакції 2017 року, станом на дату набуття у власність відповідачем земельних ділянок) та не були відчужені ним протягом року з моменту набуття права на них, то припинення права власності шляхом конфіскації є належним, передбаченим чинним законодавством способом повернення земельних ділянок з незаконного володіння у власність держави.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні вірно застосував норми права, які підлягають застосуванню та дійшов вірного висновку, що передача спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_2 із подальшою реєстрацією за ним права власності є незаконними, однак, помилково вважав обраний спосіб захисту при зверненні позивача з даним позовом до суду невірним.

Також колегія суддів зазначає, що згідно наведеної вище ч.4 ст.145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Тобто, лише після конфіскації земельної ділянки така підлягає продажу на земельних торгах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, враховуючи вказані вище норми Закону, які підлягають застосуванню, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21.08.2024 та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_1 на земельні ділянки сільськогосподарського призначення:

- площею 0.2000 га за кадастровим номером :02:001:0541;

- площею 0.5000 га за кадастровим номером :02:001:0542;

- площею 0.1500 га за кадастровим номером :02:001:0543, які розташовані на території с.Бабинці, Чортківського, (колишнього Борщівського) району Тернопільської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області () 2684 гривні сплаченого судового збору за подання позовної заяви в суд першої інстанції та 4026 гривень за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий

Судді