Справа № 136/1408/24
провадження № 2/136/340/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, обґрунтовуючи підставність позову тим, що їх спільні із відповідачем діти проживають біля неї та перебувають на її утриманні, відповідач, будучи фінансово спроможним, всупереч визначених законодавцем обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

08.10.2024 відповідач подав до суду відзив, додавши докази на підтвердження зазначених у відзиві заперечень, у якому також клопотав про виклик свідків, направивши його в адресу позивача.

Судом встановлено, що копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками до неї відповідач отримав 16.08.2024, тоді як відзив подано більш як через місяць з моменту отримання документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на вказане, оскільки відповідач не навів поважних причин пропуску строку, не просить про його поновлення, суд вважає, що вказана заява по суті підлягає поверненню відповідачу без розгляду.

В силу ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

12.11.2024 позивач надала до суду заяву, у якій просила долучити до справи наступні документи: довідку видану Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 05.11.2024; Акт обстеження умов проживання від 05.11.2024; Акт обстеження матеріально-побутових умов від 12.11.2024; довідку КЗ «Приборівський заклад дошкільної освіти «Білочка» Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» від 24.10.2024; Акт обстеження матеріально побутових умов від 15.07.2024; довідку Турбівської селищної ради від 23.10.2024.

Окрім цього, 12.12.2024 до позивачем додано фотознімки та копія довідки Турбівської селищної ради від 25.11.2024.

Вказані докази направлені в адресу відповідача.

Суд зважає на те, що зазначені докази були надані позивачем після пред`явлення позову, утім видані вони були компетентними органами після пред`явлення позову та надані на спростування обставин зазначених у відзиві, відтак, суд визнає причини їх неподання із позовною заявою поважними та приймає їх до розгляду.

Щодо наданих відповідачем до суду доказів 10.12.2024 разом із запереченнями щодо наданих позивачем доказів, суд звертає увагу, що вони тотожні тим, що були подані із відзивом, який залишено без розгляду, проте відповідач надав їх на спростування доказів наведених позивачем після ознайомлення із відзивом, тому суд їх також приймає до розгляду.

Інші заяви по суті сторонами не подавались.

Ухвалою суду від 23.07.2024 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку.

14.10.2024 ухвалою суду було здійснено перехід з розгляду цивільної справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін за ініціативою суду з метою з`ясування усіх обставин справи та зобов`язано позивача до 10.11.2024 надати до суду Акт за №38.

Позивач просила у заяві про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач надав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині розміру аліментів запропонованих позивачем визнав, не заперечував щодо їх задоволення, утім просив присудити аліменти з 08.10.2024, мотивуючи тим, що діти до вказаної дати проживали з ним. Просив суд залишити без розгляду його клопотання про виклик свідків.

Приймаючи до уваги те, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд приймає відмову відповідача від допиту свідків та залишає клопотання в цій частині без розгляду.

Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, скориставшись своїм правом на розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд на підставі зібраних у справі доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтв про народження НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , є сторони у справі (а.с. 4, 5).

Як слідує із Витягу за №362 від 08.08.2024, зареєстроване місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання відповідача.

Відповідно до Акта №38 обстеження матеріально побутових умов від 15.07.2024 виданого старостою с. Осіївка Гайсинського району Вінницької області (а.с.7), діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають біля матері ОСОБА_1 .

Як слідує із довідки виданої 25.11.2024 Турбівською селищною радою, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали біля матері ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов від 05.11.2024 та 12.11.2024 (а.с.33, 34), встановлено, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають біля матері ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідок виданих КЗ «Сиваковецька гімназія Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області» від 04.10.2024 за №63 (а.с.22) та 05.11.2024 за №67, ОСОБА_3 , 2015 року народження, навчається в 4 класі даного комунального закладу відповідно на час видачі таких довідок вихованням та навчанням займались спочатку батько, а потім мати.

На підтвердження проживання спільних дітей сторін із матір`ю за період з 01.06.2024 по 23.10.2024, позивач надала фотознімки, на яких містяться світлини її з дітьми або дітей.

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей, вказуючи, що у добровільному порядку останній їх не надає.

Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України).

Обставини щодо проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю з 08.10.2024 сторонами спору визнавались.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, отож вони не підлягають доказуванню.

Пункти 1, 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище як платника аліментів так і дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо стану здоров`я дітей чи відповідача, відсутні підтвердження матеріального стану таких осіб.

У відповідності з ч 1 ст. 183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання.

Обов`язок щодо доведеності обставин вказаних у позові чи відзиві визначено ст.76, 77, 81 ЦПК України.

Відповідач не заперечував щодо визначеного позивачем способу та розміру стягнення із нього аліментів.

Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості нести аліментний обов`язок до справи не надав.

Визначаючи розмір аліментів на неповнолітніх дітей, які слід стягувати із відповідача, суд враховує встановлені вище обставини, можливість надання матеріальної допомоги обома батьками, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, та вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дітям у спосіб обраний позивачем, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

На думку суду такий розмір аліментів відповідатиме вимогам ст. 183 СК України так і забезпечить баланс учасників сімейних відносин, що склались у цій справі, буде відповідати якнайкращим інтересам дітей.

Вирішуючи питання щодо часу з якого слід присудити із відповідача на користь позивача аліменти, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, положення про те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, ґрунтується на припущенні, що заінтересована особа не зверталась раніше до суду з позовом про стягнення аліментів у зв`язку із тим, кошти на утримання дитини сплачувались добровільно або на підставі договору про сплату аліментів на дитину, укладеним між батьками дитини. Закріплення даного положення зумовлюється правовою природою аліментних зобов`язань, що спрямовані на забезпечення нормальних умов життя дитини - аліментованої особи; аліменти (право на утримання) характеризуються цільовим призначенням - вони спрямовані на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині, тому нормами СК закріплено положення про стягнення аліментів на утримання дитини на майбутній час.

При цьому, статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Судом встановлено, що позов пред`явлено до суду позивачем - 22.07.2024.

Відповідач заперечував щодо присудження аліментів із вказаної дати, мотивуючи тим, що до 08.10.2024 їх спільні із відповідачем діти проживали з ним.

На доведення та спростування вказаних обставин сторонами надано до суду докази у виді Актів обстеження та довідок виданих навчальним закладом, аналізуючи які суд зазначає, що наявність зареєстрованої адреси місця проживання дітей не може свідчити доказом постійного проживання дітей із батьком, тоді як інші докази надані сторонами не містять конкретно визначеного часу з якого по який період діти проживали та з ким із батьків, утім, на переконання суду, для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний, підтверджують проживання дітей з 22.07.2024 із матір`ю, здійснення нею постійного догляду та виховання, у той же час надання нею батькові можливості брати участь у їх житті та спілкуванні.

З огляду на викладене, суд вважає, що з моменту пред`явлення позову до суду позивачем слід присудити аліменти із відповідача на користь позивача на утриманні їх спільних дітей, які є їх особистою власністю та мають бути витрачені одним із батьків на створення для них гідних умов життя.

За таких обставин, суд задовольняє позов повністю.

Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць.

Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України.

Ураховуючи те, що позов задоволено, а при подачі його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 180-183, 191 СК України, ст.ст. 2, 12, 13, 259, 263, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 22.07.2024 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ШПОРТУН