Справа № 465/569/24 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/3244/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, враховуючи заяву про зміну предмету позову, покликається на те, що 24 вересня 2005 року між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стверджує, що після розірвання шлюбу вона з дітьми залишилася проживати в квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю іншого житла, при цьому відповідач умисно створював їм нестерпні умови проживання, що супроводжувалися постійними скандалами на побутовому рівні. Крім того, ОСОБА_1 не піклувався про купівлю продуктів харчування для дітей та купівлю необхідного одягу, не приймав участі в організації навчання, дозвілля та оздоровлення дітей,тому усі витрати на утримання дітей вона здійснювала самостійно. Зазначає, що у зв`язку з несприятливими умовами для життя та нормального виховання дітей вона придбала квартиру в кредит та разом з дітьми переїхала жити окремо, однак відношення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилося, в результаті чого вона і надалі самостійно продовжує утримувати двох малолітніх дітей. Зазначає, що її щомісячні видатки включають в тому числі і оплату комунальних послуг та платежів за кредитом, відтак її доходів не достатньо для самостійного здійснення усіх витрат на утримання дітей та забезпечення усіх потреб дітей. Вказує, що їхній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у ліцеї № 75 імені Лесі Українки, є членом команди з водного поло, додатково навчається з репетиторами та відвідує курси з програмування, а донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 2 класі СЗШ № 48 та відвідує платні шкільні гуртки та секції. Звертає увагу, що щомісячні витрати на утримання дітей включають в тому числі і користування громадським транспортом на доїзд в школу та на тренування в розмірі 2000 грн., оплату спортивної секції в розмірі 2000 грн., оплату додаткових занять з математики в розмірі 4200 грн., оплату шкільних гуртків та секцій в розмірі 2000 грн., а також витрати на харчування, одяг та взуття. Вважає, що відповідач офіційно не працює, однак, будучи архітектором за освітою, отримує постійний дохід від професійної та іншої творчої діяльності, відтак може сплачувати аліменти, оскільки фізично здоровий, працездатний, немає на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, володіє на праві власності квартирою АДРЕСА_1 та автомобілем марки «Nissan Pathfinder».

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 січня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 26 січня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211.20 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що рішення суду не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки складається виключно з цитування норм чинного законодавства та загальних висновків щодо підставності та обґрунтованості позову за відсутності аналізу поданих доказів та мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Зазначає, що з мотивувальної частини рішення неможливо зрозуміти чи враховано судом при визначенні розміру аліментів стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших осіб, які перебувають на його утриманні, наявність рухомого та нерухомого майна, а також інших обставин, що мають істотне значення для справи. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01 листопада 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року призначено на 15 год. 30 хв. 16 грудня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 20 грудня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 16 грудня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 20 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що обов`язки батьків щодо матеріального утримання дітей є рівними, а оскільки відповідач є працездатним та може сплачувати аліменти на утримання дітей, з нього на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, щобуде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області підтверджується, що 24 вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 від 01 червня 2010 року, виданим Страшевицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, та серія НОМЕР_3 від 19 жовтня 2015 року, виданим виконавчим комітетом Страшевицької сільської радою Старосамбірського району Львівської області, відповідно.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , після розірвання шлюбу ОСОБА_8 змінено прізвище на « ОСОБА_9 ».

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 , виданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що 19 жовтня 2022 року ОСОБА_10 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини ОСОБА_11 .

Згідно з актом про фактичне місце проживання від 08 серпня 2023 року, складеним ОСББ «Рубчака 21а», ОСОБА_3 разом з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Довідкою про доходи № 10 від 11 січня 2024 року, виданою КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», підтверджується, що ОСОБА_3 працює на посаді завідувача 5 відділенням в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» та за період з 01 липня 2023 року до 31 грудня 2023 року отримала дохід в розмірі 139439.73 грн.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність домовленості між сторонами щодо способу виконання ОСОБА_1 свого обов`язку по утриманню дітей, які не досягла віку вісімнадцяти років, зокрема, щодо розміру аліментів, а звернення ОСОБА_3 з вимогами про стягнення таких в судовому порядку свідчить про відсутність такої домовленості між ними.

Зважаючи на те, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги те, що аліменти стягуються на двох малолітніх дітей, а також те, що відповідач є особою молодого працездатного віку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при визначенні розміру аліментів обставин, передбачених ст. 182 СК України, зокрема, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших осіб, які перебувають на його утриманні, наявності рухомого та нерухомого майна, є безпідставними, оскільки отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 77), відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження стану свого здоров`я чи стану здоров`я дітей, свого матеріального становища, в тому числі рівня доходів, а також наявності інших обставин, які суд враховує при визначені розміру аліментів.

Крім того, до апеляційної скарги також не долучено належних та допустимих доказів, які можуть свідчити про наявність у платника обставин, які впливають на визначення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 20.12.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк