КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді та на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про закриття провадження у справі у складі судді Ільєвої Т.Г.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ільєвої Т.Г. відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року заяву Офісу Генерального прокурора про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у цивільній справі №757/19495/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди

Непогодившись з указаними ухвалами 25 жовтня 2024 року Циганенко О.П. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвої Т.Г. та ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про закриття провадження у справі.

У відповідності до положень ст. 364 ЦПК України 28 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав нову редакцію апеляційної скарги та просив розглядати справу згідно неї.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши апеляційну скаргу та матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що подана апеляційна скарга позивача в частині апеляційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвої Т.Г., підлягає поверненню скаржнику з наступних підстав.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Перелік ухвал, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, встановлений ч.1 ст. 353 ЦПК України та до цього переліку не включено ухвалу про відмову у задоволенні відводу судді.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 61-19138сво18 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена окремо від такого рішення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині апеляційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвої Т.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди, яка оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає, не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції та підлягає поверненню.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині апеляційного оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Ільєвої Тетяни Григорівни у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про відшкодування завданої шкоди - вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: