Справа № 308/3391/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2023 року, ухвалене головуючою суддею Зарева Н.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції і Державної Казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди, завданої державним органом внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка І.М., звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції і Державної Казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди, завданої державним органом внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов мотивує тим, що 13 квітня 2022 року відносно ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Окрім цього, того ж дня поліцейські склали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2022 року справа № 308/5153/22 постанову серії ЕАО № 5355669 від 13.04.2022 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Водночас, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення № 308/4898/22 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке розпочате на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 13.04.2023, закрито за відсутністю в діях позивача cкладу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, 13.04.2022 працівники поліції незаконно зупинили та фактично затримали позивача на декілька годин, чим обмежили його право на вільне пересування.

На переконання позивача, здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Водночас, позивач вважає, що розмір відшкодування за незаконне переслідування та притягнення до адміністративної відповідальності за 8 місяців та 18 днів повинен бути не менший ніж 90 000,00 грн, а за незаконну зупинку та затримання на декілька годин - 10 000,00 гривень. Тобто, моральну шкоду позивач оцінює в суму 100 000 грн, яку ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 вересня 2023 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивач дійсно постраждав від незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, тому з урахуванням характеру, тяжкості, тривалості і глибини моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку із вчиненням щодо нього протиправних дій, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове щодо відмови у задоволенні таких.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У своїх доводах посилається на те, що позивач не надав жодного належного чи допустимого доказу понесеної ним моральної шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Суд, задовольняючи моральну шкоду, виходив лише з факту закриття провадження, однак такий не доводить завданої моральної шкоди позивачу. Діяльність працівників поліції ні в одному судовому рішенні стосовно ОСОБА_1 не була визнана протиправною.

Окремо зауважує, що позивач під слідством чи судом не перебував, оскільки, перебування під судом передбачає наявність спеціального статусу підсудного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка І.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вважає, що судом першої інстанції було незаконно змінено підстави позову. У позовній заяві позивач посилається на моральну шкоду за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, однак суд проігнорував це та в рішенні посилається на загальні підстави відшкодування передбачені ст. 1174 ЦК України.

Оскільки, позовні вимоги побудовані на основі ст. 1176 ЦК України та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то розмір моральної шкоди ґрунтується на зазначених нормах та становить мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під переслідуванням, що носить кримінальний аспект. Посилається на практику ЄСПЛ та зазначає, що його права згідно ст. 3,5,6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод було порушено.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Як встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2022 провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Також рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2022 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Отже, судовими рішеннями фактично установлено незаконність відповідних дій та рішень інспектора патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженою особою поліції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 1167, 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та врахував тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача правильно стягнуто моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції щодо не доведеності позивачем незаконності дій відповідача та відсутність підстав для стягнення моральної шкоди є безпідставними та спростовуються вищенаведеними нормами закону та правовою позицією Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є помилковим, так як суд вірно встановив фактичні обставини справи та вірно застосував вимоги ст. 1174, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», надавши правову оцінку таким.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, і підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргаї, відсутні.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Приймаючи до уваги наведене та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шкорка Ігор Михайлович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 вересня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: