Справа № 513/1178/24
Провадження № 2/513/1088/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок садибного типу з господарським спорудами в порядку за заповітом,

у с т а н о в и в:

у вересні 2024 року представник позивача адвокат Вельчева Н.М. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами під номером АДРЕСА_1 . 16 березня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Черновою О.М. секретарем Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області, за реєстровим №15, яким призначено ОСОБА_1 , 1982 року народження спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 3,68 га, розташованої на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:0288. Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємиць за заповітом, звернувся до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. із заявою про прийняття спадщини, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №74747920 Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області 15 жовтня 2023 року заведена спадкова справа №300/2023 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12 квітня 2024 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Турельському Павлу Павловичу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,6833 га, кадастровий номер :01:001:0288, розташованої на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка належала ОСОБА_3 . 12 вересня 2024 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. від 12.09.2024 року за №727/02-31 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів. Згідно технічного паспорту за реєстраційним номером НОМЕР_2 від 21 липня 2024 року, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 збудований у 1970 році. Отже підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_3 права власності на житловий будинок садибного типу був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Правовстановлюючий документ на вказаний будинок відсутній, право власності не зареєстровано, у зв`язку з тим, що будинок збудований до 1992 року і право власності набуто в порядку, який існував на час його будівництва, шляхом внесення запису до негосподарської книги. Враховуючи викладене спадкодавець ОСОБА_3 був власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 на підставі запису в погосподарській книзі. У зв`язку з чим, вказаний житловий будинок садибного типу входить до складу спадщини, що відкрилась після її смерті.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вельчева Н.М. належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю та просила суд його задовольнити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступного.

За змістом частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як убачається з копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Кожва Пегорського району Комі.

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 04 жовтня 1982 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Арциз, Болградського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 27 червня 2023 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

13 лютого 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області Черновою О.М., зареєстрованого в реєстрі за №4, відповідно до якого ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті заповів все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він матиме право за законом, ОСОБА_1 , 1982 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , склав заповіт посвідчений секретарем Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області Черновою О.М., зареєстрованого в реєстрі за №15, відповідно до якого ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті заповів земельну ділянку площею 3,68 га в межах згідно з планом, розташовану на території Петропавлівської сільської ради у масиві № НОМЕР_5 ділянка № НОМЕР_6 , кадастровий номер земельної ділянки № :01:001:0288. Житловий будинок під номером АДРЕСА_2 , заповів ОСОБА_1 , 1982 року народження. Житловий будинок під номером АДРЕСА_2 : земельну ділянку в АДРЕСА_2 , заповів ОСОБА_2 , 1980 року народження.

Згідно технічного паспорту за реєстровим номером ТI01:7160-7613-0520-3888 від 21липня 2024 року, житловий будинок садибного типу з погосподарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 збудований у 1970 році.

Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-Х, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до копії погосподарської книги Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за 1991-1995 роки, головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , також записані дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно довідки № 210 від 30 квітня 2024 року виданої Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, на день смерті з гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за однією адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як убачається з довідки № 207 від 30 квітня 2024 року, виданої виконавчим комітетом Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, індивідуальний житловий будинок, який рахується за померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , актовий запис №289 присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . Вказана адреса змінювалась згідно рішення сесії №25-VII від 25 грудня 2015 року з АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки №208 від 30 квітня 2024 року виданої виконавчим комітетом Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про те що згідно запису погосподарської книги № 2 по селу Петропавлівка за 2023-2028 роки, особовий рахунок № НОМЕР_7 , присадибна ділянка площею 0,22 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, знаходилася в користуванні ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №209 від 30 квітня 2024 року виданої виконавчим комітетом Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про те, рішенням Петропавлівської сільської ради не виділялась земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд.

12 вересня 2024 року Державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Судом була досліджена спадкова справа №300/2023 до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що 15 листопада 2023 року до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області звернулась із заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12 квітня 2024 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , а саме на земельну ділянку розташованої на території Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, площею 3,6833 га.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За частиною 2 статті 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як вже було зазначено судом, 12 вересня 2024 року Державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України (постанова ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц).

В судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визнання судом за позовом спадкоємця права власності на спадкове майно.

Тобто у встановлений законом строк позивач, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийнявши, однак свідоцтво про спадщину на житловий будинок не видавалось, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, тобто його право власності не визнається іншою особою, а іншого способу захисту своїх прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому він вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Отже, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18)). У даній справі позивачем вірно визначено відповідача.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 18 Закону України, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 31 цього Закону передбачені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Відповідно до зазначеного Закону, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмету доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (постанова Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

Як становлено судом, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 побудований у 1970 року, сарай, гараж, літня кухня, погріб - 1971 році. Відповідно до копії погосподарської книги Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за 1991-1995 роки, головою домогосподарства був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після смерті якого ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стаття 4 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов до висновку що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1261, 1265, 1268-1270 ЦК України, ст. ст.2, 5, 10-13, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 15 червня 1999 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Адвокат Вельчева Наталя Михайлівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №004529 від 27 серпня 2021 року, адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий 18 травня 2009 року Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області, адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя К. Ю. Рязанова