справа № 367/2598/24 головуючий у суді І інстанції Третяк Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій позивач просив суд:

стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 20 березня 2016 року, 02 квітня 2016 року, 30 червня 2016 року у загальному розмірі 860 000 доларів США та 3% річних у загальному розмірі 48 802,51 доларів США, з яких: за договором позики від 20 березня 2016 року: 300 000 доларів США основного боргу та 17 896,32 доларів США - 3% річних; за договором позики від 02 квітня 2016 року - 300 000 доларів США основного боргу та 17 575,77 доларів США - 3% річних; за договором позики від 30 червня 2016 року - 260 000 доларів США основного боргу та 13 330,42 доларів США - 3% річних.

11 червня 2024 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною відчуження наступного майна:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9;

- нежитлове приміщення №134, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №232, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №129/1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №231, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №130, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №78, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №103, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, які належать на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є власником ряду об`єктів нерухомого майна: 7 (семи) нежитлових приміщень та 1 (однієї) квартири.

Вказує, що 04 червня 2024 року з відкритого доступу мережі інтернет стало відомо, що відповідачка розмістила на сайті «OLX» ряд оголошень про продаж нею майна, в тому числі квартири АДРЕСА_1 ; наступні нежитлові приміщення: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; №129/1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; №103, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , які належать на праві власності ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду на те, що зазначені оголошення були розміщені відповідачкою вже після відкриття провадження у цій справі про стягнення з неї значної суми грошових коштів, що прямо свідчить про умисел зі сторони відповідача уникнути виконання в майбутньому судового рішення про стягнення з неї коштів.

Також зазначив, що ціна позову становить 908 802,51 доларів США, що еквівалентно 36 466 064,23 грн., а загальна оціночна вартість належного відповідачу нерухомого майна складає 32 945 393,00 грн., що є меншою ніж розмір боргу.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 25 липня 2024 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

Підтримавши доводи заяви про забезпечення позову, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції щодо недоведення позивачем неможливості виконання рішення у разі задоволення позову за рахунок іншого майна.

Зауважив, що інформація про рахунки відповідачки, відкриті у банківських установах є банківською таємницею, відомості про наявність у ОСОБА_2 іншого майна у заявника відсутні.

Крім того зазначив, що задоволення заяви про забезпечення позову жодним чином не є втручанням у права відповідачки на мирне володіння своїм майном та не перешкоджає власнику володіти і користуватися ним, а лише тимчасово обмежує частково у розпорядженні щодо відчуження будь-яким способом іншим особам.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Литвинов Олексій Ренальдович вимоги апеляційної скарги заперечив та просив у її задоволенні відмовити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Зокрема, судова повістка-повідомлення була надіслана за адресою проживання апелянта ОСОБА_1 , що вказана ним особисто у процесуальних документах, однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, не повністю дотримався вимог ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Встановлено, що предметом позову між сторонами є стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договорами позики та 3% річних від простроченої суми боргу на загальну суму 908 802,51 дол. США, що станом на дату подання позову еквівалентно 36 466 064,23 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву про забезпечення позову посилався на те, що на час звернення до суду із вказаним позовом відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання.

Згідно до перевірених даних щодо майнового стану позивачем встановлено, що за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власницею наступного нерухомого майна:

- квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9;

- нежитлове приміщення №134, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №232, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №129/1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №231, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №130, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №78, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09;

- нежитлове приміщення №103, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, які належать на праві власності ОСОБА_2 .

Загальна вартість зазначеного майна відповідно до долучених до заяви про забезпечення позову висновків становить 32 945 393,00 грн.

Іншого цінного майна, яке відповідало б сумі невиконаного зобов`язання 908 802,51 дол. США, що станом на дату подання позову еквівалентно 36 466 064,23 грн за відповідачем не зареєстровано, а тому в разі відчуження відповідачем означеного майна вимоги позивача, у разі задоволення позову, залишаться не виконаними.

Більш того, на підтвердження вчинення відповідачкою дій з метою відчуження належного їй на праві власності майна, ОСОБА_1 долучив роздруківки з платформи онлайн-оголошень «олх.юа».

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Право власності ОСОБА_2 на об`єкти нерухомого майна підтверджується наявними в матеріалах справи Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; свідоцтвом про право власності та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких умов, надання ОСОБА_1 доказів щодо доведення нічим не обмеженого права відповідачки як титульного володільця майна в будь-який момент розпорядитися ним призведе до застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо обов`язку заявника (позивача) додатково доводити існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення позову, є неприйнятними та порушують баланс інтересів сторін.

Дослідивши вище вказані матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки враховуючи предмет спору - вимога про стягнення 908 802,51 дол. США, що станом на дату подання позову еквівалентно 36 466 064,23 грн заборгованості за договорами позики, обставини, на які посилається позивач - відсутність іншого ліквідного майна співмірного із розміром вимог заявленого позову та не спростування даних обставин відповідачем (щодо наявності в неї грошових коштів, за рахунок яких може бути виконано рішення суду у разі задоволення позову), колегія суддів вважає, що існують обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому апеляційний суд враховує, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам та забезпечать позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення про задоволення позову, в тому числі сприятимуть запобіганню потенційним труднощам у виконанні такого рішення.

Застосоване судом втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як арешт майна не призводить до невиправданого обмеження майнових прав власника оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії щодо розпорядження спірним майном.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в постанові від 14 лютого 2022 року в справі №367/3628/21.

Враховуючи суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини справи, постановив оскаржувану ухвалу без додержання норм процесуального права, що мають значення для справи.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на наведене, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 9).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №134, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №232, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №129/1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №231, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №130, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №78, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09).

Накласти арешт на нежитлове приміщення №103, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова апеляційного суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її ухвалення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Постанова апеляційного суду про забезпечення позову дійсна для пред`явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова