КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16659/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чучковської Ольги Вячеславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Верещинської І. В.

від 30 серпня 2024 року

у цивільній справі № 760/19031/24 Солом`янського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі адвокат Чучковська О. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити по справі нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачці квартиру.

Вказувала, що відповідачка перед позивачкою має невиконані боргові зобов`язання за договором позики в розмірі 330 000 грн. Наразі відповідачка має психічні захворювання: органічний шизофреноподібний розлад.

Зазначала, що на початку 2023 року позивачці стало відомо про те, що відповідач виставила на продаж належну їй квартиру, яка є її єдиним житлом, доказом чого є оголошення в мережі інтернет. Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаним обставинам не надав належної оцінки та прийшов до помилкового висновку про відсутність на час ухвалення постанови правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

Відповідач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу у відсутність позивача та її представника.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20).

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З матеріалів справи слідує що у провадженні Солом`янського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Отже, між сторонами існує майновий спір щодо грошових коштів.

Представник позивача звернулась до суду із заявою про забезпечення даного позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

При цьому заявник зазначала, що існують цілком обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем ймовірно буде зроблена спроба переоформити наявне майно на третіх осіб, а також, приховати належне йому майно, що ускладнить в майбутньому виконання рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для забезпечення позову в обраних заявником спосіб, адже клопотання не містить обґрунтування як невжиття саме заборони відчуження на квартиру може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а саме - про стягнення грошових коштів. Позов не містить вимог щодо вказаної квартири, а на підтвердження відсутності у відповідача доходу чи іншого майна, на яке може бути звернено стягнення на виконання судового рішення, позивачем доказів не подано.

Також, заявником не дотримано принципу співмірності заходів забезпечення позову, із заявленими позивачем вимогами, оскільки вартість квартири, на яку просить накласти арешт позивачка значно перевищує суму боргу за договором позики, про стягнення якої просить ОСОБА_1 в позовній заяві.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що можливість заявити повторно клопотання про забезпечення позову, зазначивши відповідні підстави, цивільно процесуальним законом не обмежена.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі суду, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Чучковської Ольги Вячеславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2024 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко