справа № 439/701/24
провадження № 3/439/301/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді Рахімової О.В..,

при секретарі Скорик І.Б.,

за участі представника відповідача Онищука Т.Н.

розглянувши в місті Броди у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорам у сумі 60033,00 грн, витрат на сплату судового збору у сумі 3028,00 грн та витрат на правову допомогу у сумі 17000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 на підставі Заявки-анкети № 3444107 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована нею шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6, 12 п.1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1.

Відповідно до умов Договору позики ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 5 000,00 грн., строк користування кредитом - 7 днів, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом.

Крім цього, позивач зазначає, що 11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за згаданим вище договором.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року.

Позивач стверджує, що відповідачка свої зобов`язання щодо повернення позики та відсотків не виконала, внаслідок чого загальний розмір заборгованості за користування кредитом становить 130475,00 грн, з яких заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 125475,00 грн. проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 60033,00 грн, з, яких заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5000,00 грн, заборгованість за відсотками -55033,00 грн.

У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась.

Представник відповідачкиадвокат Онищук Т.Н. заперечив щодо задоволення позову просив відмовити в позові у повному об`ємі.

Зокрема, у своїх поясненнях представник відповідачки зазначив, що із наданих позивачем документів вбачається, що Договір позики № /1 від 20.01.2021 сторонами укладено в електронній формі. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів виконання ТОВ «Інфінанс» (первісним кредитором) своїх зобов`язань перед відповідачем за даним Договором.

Зазначенає, позивачем не надано доказів здійснення транзакції у розмірі 5000,00 грн ТОВ «Інфінанс» (первісним кредитором) на картковий рахунок саме відповідача ОСОБА_1 , а також квитанції про зарахування на картковий рахунок саме відповідачки вказаної суми.

Звертає увагу на те, що долучена позивачем до позовної заяви копія квитанції сервісу онайн платежів iPay.ua за сплату № 78159144 від 20.01.2021 про перерахування суми 5000,00 грн на карту № НОМЕР_1 не може бути належним доказом, оскільки остання не містить повного номера картки, та зі змісту квитанції неможливо прийти до висновку, що картка № НОМЕР_1 належить відповідачу.

Крім цього, як вбачається із змісту самої квитанції, кошти у сумі 5000,00 грн зараховано на картку № НОМЕР_1 , власником якої є ТОВ Інфінанс, оскільки саме ця особа вказана як одержувач платежу.

Також, із посиланням на ст.ст. 7, 11, 12 Закону України Про електронну комерцію зазначає, про відсутність доказів укладення між первинним кредитором ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою електронного договору, а долучена до матеріалів позовної заяви довідка про ідентифікацію не може служити доказом підписання ОСОБА_1 згаданого договору за допомогою одноразового ідентифікатора, оскільки не містить дати її складення та видачі, підпису особи, які її виконала.

Крім цього, згадана довідка не містить жодних відомостей про реєстрацію ОСОБА_1 у системі ТОВ «Інфінанс» та із її змісту вбачається, що нею ТОВ «Інфінанс» ідентифікував ОСОБА_1 при укладенні договору № від 20.01.2021, однак позовні вимоги позивача стосуються іншого договору, а саме Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1.

Окрім цього, представник відповідача наголошує на тому, що, позивачем до позовної заяви на підтвердження права грошової вимоги до відповідачки надано витяги з Договорів факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», та Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до яких відбувалась передача права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № , разом із тим позовні вимоги позивача стосуються Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1від 20.01.2021.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до приписів ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

За правилами ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Згідно зі ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Судом встановлено, що 20.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (первинним кредитором) та ОСОБА_1 укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1.

Цей договір укладено на умовах строковості, зворотності, платності, із зобов`язанням клієнта повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ - Договір.

11.02.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за згаданим вище договором.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників ТОВ «Коллект Центр», в т.ч. до ОСОБА_1 відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року

Позивач стверджує, що відповідно до умов Договору позики№ /1 від 20.01.2021 року первинним кредитором (ТОВ «Інфінанс») надано ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн., шляхом перерахування на її платіжну банківську картку.

Проте жодних належних та переконливих доказів проведення такої фінансової операції позивачем на надано.

Представлена представником позивача квитанція сервісу онайн платежів iPay.ua за сплату № 78159144 від 20.01.2021 про перерахування суми 5000,00 грн на карту № НОМЕР_1 не містить повного номера картки, на який було перераховано кошти. Номери картки платника та одержувача платежу є ідентичними - НОМЕР_1 . Крім цього, одержувачем коштів, відповідно до реквізитів, які містяться у даній квитанції є ТОВ Інфінанс, а не відповідачка.

Таким чином, дана квитанція не є належним доказом перерахування коштів первиннм кредитором відповідачці.

Інших доказів, яка б підтверджували факт перерахування ТОВ «Інфінанс» відповідачці кредитних коштів відповідно до Договору позики № /1 від 20.01.2021 року позивачем не надано, будь-яких заяв чи клопотань про необхідність витребування вказаних доказів суду не надходило.

Відтак, суд вважає, що позивачем не доведено факту перерахування та отримання відповідачкою кредитних коштів по Договору позики № /1 від 20.01.2021 року, а тому підстав для їх стягнення як і підстав для стягнення відсотків за користування ними немає.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимогст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1статті 141 Цивільного процесуального кодексу України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.2 ст. 141Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на результат вирішення спору та відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 144 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 141,247,263-265,280-282,289,352,354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договорам у сумі 60033,00 грн, витрат на сплату судового збору у сумі 3028,00 грн та витрат на правову допомогу у сумі 17000,00 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Рахімова