Харківський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року

смт Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Карасави І.О.,

секретаря судового засідання Дерелюк К.О.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області (далі- відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно.

У позовній заяві просить визнати право власності за позивачем на нерухоме майно, а саме самочинно побудований гараж літ. «А-1», розміром 9,88х6,35х10,26х5,04х2,38 загальною площею 57,0 кв.м. з навісом 57,0 кв.м з навісом літ. «а2» розміром 3,87х6,35 розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, до суду надійшла заява, в якій позивач просить проводити підготовче засідання за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, при причини неявки до суду не повідомив, був повідомлений своєчасно та належним чином про дату та час проведення підготовчого засідання, про причини неявки до суду не повідомив. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Рух справи

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Згідно акту обстеження КП «Архітектурне бюро Харківського району» щодо стану будівельних конструкцій і можливості подальшої експлуатації збудованого гаражу для зберігання легкового автомобіля, який розташовано в АДРЕСА_1 може бути збережено та прийнято в експлуатацію. А також є технічна можливість визначити територію вищезазначеної земельної ділянки по фактичному користуванню, призначивши її для обслуговування індивідуального гаражу для зберігання легкового автотранспорту.

Згідно рішення Пісочинської селищної ради від 08.02.2018 вбачається, що згідно заяви ОСОБА_1 , надано дозвіл на збереження самочинно збудованого індивідуального гаражу літ «А-1», розміром 9,88х6,35х10,26х5,04х2,38 загальною площею 57,0 кв.м з навісом літ. «а2» розміром 3,87?6,35 м, розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Побудованому гаражу з навісом було присвоєно поштову адресу. Надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, орієнтовною площею 0,0090 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Відповідно до рішення Пісочинської селищної ради від 19 листопада 2020 року №28/40-2020 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 . Передано ОСОБА_1 безоплатно у власність земельну ділянку (кадастровий номер :00:005:0328), площею 0,0095 га, для будівництва індивідуального гаража.

19.05.2023 виготовлено Технічний паспорт на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім?я ОСОБА_1 , містить опис основних конструктивних елементів гаражу: фундамент - 3/бетон, стіни- цегла, перекриття - з бетон плити, покрівля - руберойд. Загальна площа гаражу - 57,0 м.кв.

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва вбачається, що 19.05.2023 виготовлено Технічний паспорт на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , виданий на ім?я ОСОБА_1 , містить опис основних конструктивних елементів гаражу: фундамент - 3/бетон, стіни- цегла, перекриття - з бетон плити, покрівля - руберойд. Загальна площа гаражу - 57,0 м.кв.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що будівництво гаражу здійснювалось позивачем на підставі отриманого дозволу та на виділеній для даної мети земельній ділянці, тобто не є самочинним.

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, від 19 травня 2023 року, за результатами обстеження гаражу, встановлено його можливість надійної та безпечної експлуатації.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, згідно статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов?язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов?язаний додержуватися моральних засад суспільства.

3гідно частини 4 статті 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до статті 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1328ц15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об?єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об?єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об?єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об?єкт нерухомості єсамочинним.

Згідно статті 376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки.

Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв?язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Тобто, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч, 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об?єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об?єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об?єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об?єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об?єкта.

Частиною 3 статті 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до частини 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Ураховуючи наведене та зважаючи на відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог у відповідача Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, визнавши за позивачем право власності на самочинно побудований гараж літ. «А-1», розміром 9,88х6,35х10,26х5,04х2,38 загальною площею 57,0 кв.м. з навісом 57,0 кв.м з навісом літ. «а2» розміром 3,87х6,35 розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 , оскільки гараж був збудований на належній позивачу земельній ділянці, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів.

Щодо розподілу судових витрат

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачем, оскільки останнім не була заявлена позовна вимога про їх стягнення з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 328 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на нерухоме майно, а саме самочинно побудований гараж літ. «А-1», розміром 9,88х6,35х10,26х5,04х2,38 загальною площею 57,0 кв.м. з навісом 57,0 кв.м з навісом літ. «а2» розміром 3,87х6,35 розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: 62416, Харківська область, Харківський район, сел. Пісочин, вул. Ім. Беліменків, 2.

Суддя І.О. КАРАСАВА