Справа № 583/1311/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.

при секретарі судового засідання Якубович В.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката Діброви К.Ю.,

представника держказначейства ОСОБА_2 ,

представника прокуратури Скоромного О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановив:

21.03.2024 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з держави Україна за рахунок державного бюджету України на його користь 2720000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також 80000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката в рахунок відшкодування суми, сплаченої ним як громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а всього на загальну суму 2800000 грн.

Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 20.06.2017 позивачу як діючому адвокату Національної асоціації адвокатів України слідчим прокуратури Сумської області, за підписом прокурора Сумської області було пред`явлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень по кримінальному провадженню №0000202, внесеному до ЄРДР 25.04.2017. 28.04.2017 його було затримано без складання відповідного протоколу за ст. 115 КПК України. 28.04.2017 було проведено фактичний обшук його офісу як адвоката, тобто місця, де зберігаються документи які містять адвокатську таємницю. 29.06.2017 позивачу вручено обвинувальний акт, після чого кримінальне провадження було направлене до Охтирського міськрайонного суду. Судовий розгляд кримінального провадження тривав 4 роки. Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.04.2021 залишено без змін, позивача визнано невинуватим, виправдано повністю. Позивач зазначає, що після 28.04.2017, коли відбулося незаконне затримання його як адвоката на очах у оточуючих осіб, вказана інформація швидко розповсюдилася серед друзів, знайомих, адвокатів, клієнтів, поліцейських, прокурорів, мешканців міста. Незаконними діями правоохоронних органів йому як адвокату було завдано великої репутаційної шкоди, довіра до нього як професійного юриста була підірвана і були зведені нанівець всі надбання, які роками напрацьовувались серед клієнтів. Особи, з якими потенційно мали укладатись договори про надання правничої допомоги, почали відвертатись, відмовлятись від подальшого співробітництва, вимагати розірвання угод та повернення оплати юридичних послуг. В родині почалися сварки та непорозуміння, що мало значний вплив, в тому числі і на неповнолітню дитину. У нього змінився звичайний спосіб життя та роботи, тривали негативні емоційні навантаження до повного завершення розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Він не міг будувати плани і здійснювати ефективне представництво інтересів фізичних та юридичних осіб, які залишились, не знав, чим може завершитися судовий розгляд кримінального провадження та якими будуть реальні наслідки для життя, здоров`я, волі, членів родини. Розпач від неправомірних дій правоохоронних органів ускладнювався констатацією повної беззаконності, що відбувалася у вказаному кримінальному провадженні. Навіть слідчий суддя Сумського апеляційного суду допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, постановивши ухвалу від 27.04.2017 про надання дозволу на втручання в приватне спілкування з клієнтом стосовно діючого адвоката національної асоціації адвокатів України. Тобто стосовно позивача як адвоката проводилися негласні слідчо-розшукові дії (у формі аудіо відео спостереження) при спілкуванні з клієнтом, що прямо заборонено законом. Весь час протягом 4 років дії органів, що проводили досудове розслідування, та прокуратури призвели до істотних негативних наслідків та пов`язаних з цим душевних та моральних страждань і переживань. Він як людина постійно відчував нервові стреси і тривогу, у тому числі за здоров`я своїх близьких, сильні душевні переживання, приниження, розгубленість, інші негативні наслідки притягнення до кримінальної відповідальності. Неправомірні дії органів досудового слідства, суду позбавили його можливості продовжувати свій звичний розклад життя професійного юриста та адвоката. Додатковим тягарем стала та обставина, що у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, позивач втратив заробіток. Окрім того, час довготривалого перебування під слідством та судом негативно та вкрай тяжко відобразився на стані здоров`я позивача, йому діагностували невиліковну хворобу, що розвивається на фоні гострого стресу та тривалого порушення емоційного стану, якої до незаконного кримінального переслідування у нього не було. Отже внаслідок незаконних дій посадових осіб позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 2720000 грн та розрахунок розміру якої наводить у позовній заяві. Крім того, внаслідок незаконного кримінального переслідування позивач був вимушений звертатись за допомогою до професійного адвоката Матішинця В.В., за що сплатив гонорар у розмірі 80000 грн.

22.03.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08.04.2024 від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 2720000 грн. Крім того, відповідно до чинного законодавства України казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. На момент відкриття провадження у справі ані Державна казначейська служба України як самостійний суб`єкт правовідносин, ані її працівники не вчиняли жодних незаконних дій та не допускали протиправної бездіяльності по відношенню до позивача, що могло б порушити його законні права та інтереси. Тому вважають безпідставними позовні вимоги про стягнення судових витрат з казначейства, оскільки правовідносини, які стали предметом даного позову, виникли між позивачем та органом прокуратури. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог, виключити Державну казначейську службу України із числа відповідачів.

08.04.2024 від Сумської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 обвинувачувався у заволодінні шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_3 у сумі 3500 грн та у підбуренні останнього до закінченого замаху на надання слідчому Охтирського ВП ГУНП в Сумській області як службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у розмірі 3000 грн за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, певної дії з використанням наданого їй службового становища. За вказаними фактами 20.06.2017 ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000202 від 25.04.2017 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України. Обвинувальний акт у проваджені було складено та затверджено прокурором 29.06.2017 та 30.06.2017 спрямований до Охтирського міськрайонного суду для розгляду по суті. Вироком Охтирського міськрайонного суду від 08.02.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим. у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.04.2021 частково задоволено апеляційну скаргу прокурора в частині визнання допустимими доказами відомостей, що містяться в ухвалі Апеляційного суду Сумської області №1197т про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо, - відео контролю особи та в постанові про проведення контролю за вчиненням злочину, а в іншій частині вирок Охтирського міськрайонного суду від 08.02.2019 залишений без змін. Зазначено, що позивач в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, в ході досудового розслідування запобіжний захід йому не обирався. Вважають, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак вказані вимоги в сумі 2800000 грн є необґрунтовано завищеними. Позивачем не надано жодних доказів та не наведено жодного обґрунтування доводів про те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він захворів на гостру виразкову хворобу дванадцятипалої кишки. Адже за змістом позовної заяви останній звернувся за медичною допомогою 17.05.2017, проте указане захворювання має хронічний характер і такі звернення могли мати місце задовго до початку проведення слідчих дій стосовно позивача. Навіть у разі відсутності таких звернень, з огляду на стадію захворювання, яка встановлена під час звернення до лікаря у вказану дату, вбачається що захворювання могло виникнути значно раніше квітня 2017 року, коли стосовно ОСОБА_1 розпочато проведення слідчих дій. Про будь-які медичні висновки, які свідчать про зв`язок виникнення і перебігу хвороби з його кримінальним переслідуванням, він не зазначає. Не наведено ним і жодних доказів втрати заробітку, відмови клієнтів від укладення з ним договорів про правову допомогу, неможливості займатися професійною діяльністю. Такі твердження позивача є необґрунтованими і не підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування заподіяної йому шкоди. Також не наведено будь-яких розрахунків та обґрунтувань щодо визначення розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди. Позовна заява містить лише посилання на обставини, які він вважає підставою для відшкодування такої шкоди, проте з її змісту не зрозуміло яким чином позивач дійшов до висновку про саме заявлений розмір відшкодування. Доводи позовної заяви щодо постановлення слідчим суддею Апеляційного суду Сумської області незаконного рішення про проведення НСРД спростовуються ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.04.2021, згідно з якою докази, отримані внаслідок проведення зазначених НСРД, визнані допустимими, тобто такими, що отримані у законний спосіб. Ураховуючи, що окремі негативні наслідки, яких, на думку позивача, він зазнав внаслідок дій органів досудового розслідування, не підтверджено конкретними доказами, не можна погодитися з розміром визначеної ним моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Період, за який позивачу може бути відшкодована моральна шкода, слід обраховувати з 20.06.2017 (повідомлення про підозру) по 01.04.2021 (дати залишення Харківським апеляційним судом без змін вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019), і такий складатиме 3 роки 9 місяців та 13 днів. Враховуючи, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1600 грн, у разі підтвердження судом заподіяння позивачу моральної шкоди, її розмір складатиме не більше 72693,33 грн (45 міс. 13 днів перебування під слідством та судом). З приводу понесених позивачем витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню та визначення суми відшкодування зазначено, що позивачем до матеріалів справи не долучено підтверджуючої інформації (доказів) кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, орієнтовний перелік правничих послуг і їх вартість, інші докази. Також відсутній належним чином складений звіт про виконану роботу. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, у визначених ним розмірах, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

15.04.2024 позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що твердження відповідача про те, що він як фізична особа не був затриманий, спростовується вироком Охтирського міськрайонного суду від 08.02.2017, а також ухвалою Харківського апеляційного суду, де констатовано, що він був затриманий без складання відповідного протоколу, був повністю обмежений у праві пересування, телефонних дзвінків, був вимушений залишатись поблизу уповноваженої особи, де з ним проводили фактично примусові дії, однак в порушення вимог процесуального закону протокол за ст. 208 КПК України не складався. Обґрунтування розміру відшкодування позивачем наведено на сторінці «14» позовної заяви, де міститься математичний розрахунок розміру відшкодування і наведені конкретні аргументи на його обґрунтування. Щодо ненадання доказів, що виникнення гострої виразкової хвороби дванадцятипалої кишки сталося внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, вважає, що саме відповідач повинен спростовувати докази сторони позивача і не був позбавлений можливості зробити запит до КЗ ОМР «Охтирська ЦРЛ» з метою отримання таких відомостей. Факт втрати заробітку, відмови клієнтів від договорів та неможливості нормально займатися професійною діяльністю в умовах незаконного кримінального переслідування та пред`явлення обвинувачення, про яке дізналися всі мешканці міста, що дотичні до юридичної справи і не тільки, стороною позивача буде доведено за допомогою показів свідків. Позивач погоджується із терміном перебування під незаконним кримінальним переслідуванням, визначеним у відзиві Сумської обласної прокуратури, а саме 3 роки 9 місяців 13 днів або 45 місяців 13 днів, але категорично вважає неприпустимим посилання відповідача на абз. 3 ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», де визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн, оскільки до 2024 року діяла інша розрахункова величина при обчисленні виплат за рішенням суду і закон, який погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Щодо витрат на правничу допомогу адвоката, звертає увагу на те, що доводи відповідача про відсутність звіту про виконану роботу і відсутність конкретизації кожної вчиненої процесуальної дії не заслуговують на увагу, так як адвокатом Дібровою К.Ю. надано на дослідження суду акт приймання-передачі виконаних робіт, де зазначено конкретні види правничої допомоги, між сторонами узгоджено фіксований розмір гонорару, суду надано документальні докази реальності надання правничої допомоги та письмові докази сплати визначеної суми. Долучення до матеріалів позову як зазначає відповідач «доказів фінансового стану клієнта» та інформації щодо досвіду адвоката цивільним процесуальним законодавством не передбачено. Тому просить задовольнити позовні вимоги повністю, вирішити питання про стягнення судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України.

30.04.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву, та просили задовольнити.

Представники відповідачів зазначили що позовні вимоги є завищеними з підстав викладених у поданих ними відзивах на позов. Представник Державної Казначейської служби України додатково вказала та те, що їхня установа не може бути належним відповідачем, оскільки у їхніх діях чи бездіяльності відсутній будь-яких причинно наслідковий зв`язок із можливою заподіяною шкодою позивачу.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вислухавши покази свідків, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку.

Установлено, що 25.04.2017 органом досудового розслідування внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за №0000202.

20.06.2017 ОСОБА_1 у вищевказаному кримінальному провадженні прокурором Сумської області повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України (а.с. 32-37).

27.04.2017 ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Сумської області у кримінальному провадженні №0000202 від 25.04.2017 надано дозвіл на проведення стосовно ОСОБА_1 негласної слідчої дії аудіо відео контроль особи (а.с. 44).

29.06.2017 прокуратурою Сумської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України, та скеровано його до суду (а.с. 38-43).

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369 КК України за відсутністю в його діях складу зазначених злочинів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України (а.с. 14-19).

01.04.2021 ухвалою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення. Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 стосовно ОСОБА_1 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання на визнання недопустимості відомостей, що містяться в ухвалі Апеляційного суду Сумської області №1197т про надання дозволу на проведення негласної слідчої дії аудіо відео контролю особи від 27.04.2017 та в постанові про проведення контролю за вчиненням злочину від 27.04.2017. В решті вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 стосовно ОСОБА_1 залишено без змін. Залишаючи вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 без змін, Апеляційний суд Сумської області в ухвалі зазначив, що ОСОБА_1 являвся особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою, однак у матеріалах провадженні відсутній відповідний протокол його затримання, складений відповідно до вимог ст. 208 КПК України (а.с. 21-31).

Зі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.11.2013 №404, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Сумської області від 27.11.2013 №9, вбачається, що ОСОБА_1 із 27.11.2013 здійснює адвокатську діяльність (а.с. 52-53).

На доведення факту погіршення стану здоров`я позивачем суду надано такі докази: копія консультаційного висновку спеціаліста від 17.05.2017 за якою у нього було діагностовано виразкову хворобу 12 п. кишки середнього ступеню; копія консультативного висновку лікаря від 03.03.2018 за яким була діагностовано ця хвороба у стадії загострення; копія медичного протоколу езофагогастродуоденоскопії від 21.05.2019 з діагностування вищезазначеної хвороби; копія протоколу УЗ-дослідження органів черевної порожнини від 12.07.2021 за якою у позивача був діагнозтований хронічний панкреатит; копія протоколу УЗ-дослідження органів черевної порожнини від 25.02.2023 із аналогічним діагнозом; копія виписного епікризу від 09.06.2022 із зазначеним діагнозом: подагра, артрит правої ступні; копія медичного протоколу езофагогастродуоденоскопії від 21.03.2023 з діагностуванням зарубцювання виразки 12 п. кишки, гастродуоденіт (а.с. 54-61). Також на запит представника позивача Охтирською ЦРЛ була надана довідка від 16.04.2024 про те, що згідно записів у медичній картці пацієнта ОСОБА_1 записи про захворювання на виразкову хворобу 12 палої кишки станом до 28.04.2024 р. відсутні.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом були допитані як свідки дружина позивача ОСОБА_4 , йог околишній стажер ОСОБА_5 та адвокат Мірошниченко О.В., які кожен окремо, повідомили про те, що дійсно у 2017 р. внаслідок незаконного кримінального позивач переніс значний стрес, що істотно вплинуло на його здоров`я, він втратив репутацію через розголос даної події. На той час він мав успішну адвокатську практику, однак через подію втратив значну частину клієнтів, які відмовлялись від його послуг через ризик затримання останнього та неможливість отримання якісної правової допомоги. Він вимушений був повертати раніше отримані гонорари.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Схожий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17, Верховного Суду у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №468/901/17, від 18 грудня 2019 року у справі №199/8734/17, від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі №638/509/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/6203/21-ц.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 року у справі № 607/10144/18.

Враховуючи викладене, період під слідством та судом ОСОБА_1 має бути обрахований з моменту вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 20.06.2017 по 01.04.2021 (дати залишення Харківським апеляційним судом без змін вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019).

Період перебування позивача під слідством та судом становить 3 роки 9 місяців 13 днів або 45 місяців 13 днів.

Таким чином, суді дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Оцінюючи доводи кожної із сторін щодо розміру компенсації моральної шкоди, яка може бути стягнута на користь позивача, суд приходить виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оплату праці» розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень.

Разом з цим суд зауважує, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Керуючись наведеними висновками Конституційного Суду України, суд приходить до висновку при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, гарантованого Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на момент ухвалення судового рішення, тобто з суми 8000,00 грн.

Отже, гарантований державою мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 363466,67 грн (45 місяців 13 днів помножити на 8000,00 грн).

При цьому суд частково погоджується з доводами відповідачів у тій частині, що визначений позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди є вочевидь завищеним та таким, що не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості, а також з тим, що дійсно позивач не надав доказів щодо додаткових негативних наслідків під час притягнення до кримінальної відповідальності на підтвердження того, що розмір завданої йому моральної шкоди значно має значно перебільшувати розмір мінімально гарантованої компенсації.

Так, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо виникнення хвороб у вигляді виразкової хвороби 12 палої кишки, гастродуоденіту та подагри саме внаслідок кримінального переслідування у цьому кримінальному провадженні. Суд погоджується із тим, що захворювання у вигляді виразкової хвороби 12 палої кишки могло загостритись внаслідок вищеописаних подій, проте, що воно виникло саме внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, належних і допустимих доказів суду не надано. Довідка про відсутність записів про вказане захворювання в медичній картці позивача не може бути достатнім доказом на підтвердження доводів позивача із цього приводу.

У іншій частині доводи сторони позивача є такими що заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення на користь позивача моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в розмірі 600000 грн.

Вирішуючи позов в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи суд виходить з такого.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №303/3973/17 (провадження №61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі №335/10173/19 (провадження №61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі №759/2952/20 (провадження №61-16694св21).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

На підтвердження вказаних витрат позивач надав договір про надання правової допомоги від 03.05.2017, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №533 від 04.03.2011, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги (визначений у фіксованому розмірі) від 08.02.2019, розрахункову квитанцію до прибуткового касового ордера №5 від 03.05.2017 про оплату 80000 грн (а.с. 47-50).

Враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в сумі 80000 грн.

У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 (провадження №61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі №415/1009/21 (провадження №61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі №461/9982/19 (провадження №61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Таким чином, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову (21,71%), судові витрати сторін підлягають розподілу, відповідно до положень глави 8 ЦПК України.

Так відповідно до 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надані договір про надання правничої допомоги від 06.03.2024, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги (визначений у фіксованому розмірі) від 20.03.2024, квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 20.03.2024 про оплату 35000 грн.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування судових витрат 7598 грн 50 коп. (35000 грн х 21,71%).

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 76, 81, 141, 206, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 600000 (шістсот тисяч) гривень моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та 80000 грн в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги під час кримінального провадження.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 7598 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) гривень 50 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги в цивільній справі.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко