ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 646/7619/23

провадження № 61-10355св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду

м. Харкова від 05 лютого 2024 року у складі судді Благої І. С. та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 рокуу складі колегії суддів: Бурлака І. В., Мальованого Ю. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», треті особи: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, про поновлення на роботі, який в подальшому уточнив.

2. Позовна заява мотивована тим, що наказом № 1530 від 26 жовтня 2023 року його звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

3. Вважав, що його звільнення відбулося незаконно, оскільки сталося в порушення статті 5-1 КЗпП України під час перебування в провадженні суду цивільної справи про мобінг (цькування) його на робочому місці, а припинення трудової діяльності працівником не допускається на період розгляду провадження у суді.

4. Також зазначав, що акціонерне товариство «Харківміськгаз» перейшов під управління НАК «Нафтогаз України» та інтегрувався до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

5. Просив поновити його на роботі електрогазозварником 6 розряду в акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» чи згідно інтеграції, яка відбулася з дотриманням усіх законів, у Харківській міській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

6. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду

від 28 травня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

7. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що звільнення

ОСОБА_1 з посади електрогазозварника 6 розряду до групи з припинення та відновлення розподілу природного газу служби експлуатації систем газопостачання в акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» у зв`язку зі скороченням штату відбулося на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з дотриманням вимог, викладених у статтях 43, 49-2 КЗпП України.

8. Судами відхилено доводи ОСОБА_1 . Про заборону звільняти працівника під час знаходження в провадженні суду справи про мобінг (цькування) на робочому місці, оскільки його звільнення відбулося у зв`язку зі скороченням штату працівників акціонерного товариства «Харківміськгаз» та стосувалося не лише позивача, отже не мало ознак мобінгу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

9. У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.

10. Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2024 рокувідкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

11. Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.Врахувати норми Директиви Ради 2001/23/ЄС при розгляді справи. Винести окремі ухвали згідно статті 262 ЦПК України.

13. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення норм процесуального права, а саме: в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому заявлено відвід, суд необґрунтовано відхилив клопотання щодо витребування та дослідження доказів, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

14. Касаційна скарга мотивована тим, щосудами попередніх інстанцій не враховано, що при його скороченні було порушено статтю 40-1 КЗпП України, оскільки відповідач не надав доказів неможливості переведення на будь-яку іншу роботу (водій, слюсар, прибиральник тощо), а лише зазначив, що по його кваліфікації зварника не було вакантних посад. Також було порушено статтю 42 КЗпП України, оскільки після скорочення залишилися працівники на посадах електрогазозварника (три штатні одиниці) - зварники 4, 5 та розрядів згідно штатного розпису акціонерного товариства «Харківміськгаз»станом

на 01 листопада 2023 року, проте не було враховано його переважне право на залишення роботі.

15. Також судами попередніх інстанцій не враховано, що з 01 серпня 2023 року він як працівник вже не підпорядковувався відповідачу, оскільки цілісний майновий комплекс з розподілу природного газу вже підпорядковувався іншому суб`єкту господарювання, а саме Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», який на момент звільнення був фактично новим роботодавцем позивача, у зв`язку із чим у відповідача не було повноважень на звільнення позивача.

16. Водночас суди не взяли до уваги порушення статей 36, 36-1 КЗпП України, постанови НКРЕКП від 28 липня 2023 року № 1387 та не врахували Директиву Ради 2001/23/ЄС від 12 березня 2001 року, яка стосується захисту прав працівників у випадку передачі підприємств, бізнесових структур або частин підприємств, та зазначає, що при зміні власника (передачі підприємства або бізнесової структури) працівники зберігають свої права.

17. Недотримання судами попередніх інстанцій Директиви Ради 2001/23/ЄС може розглядатися як порушення Європейської конвенції з прав людини, зокрема, статті 14 Конвенції.

18. Крім того зазначає, що судами безпідставно не витребувано у відповідача трудовий та колективний договори, які повинні були містити підстави звільнення та способи врегулювання спорів тощо, та відхилено його клопотання про примусовий привід третіх осіб у справі, хоча розгляд справи стосується та впливає на їхні права та обов`язки.

19. Також посилався на порушення прав, гарантованих КЗпП України, про захист прав працівника відповідним органом у сфері праці, яким є Північно-Східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці.

20. Вказував, що суди неправомірно відмовили в задоволенні його клопотань про відвід та постановлені окремих ухвал відповідно до статті 262 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

21. У серпні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив представника відповідача на касаційну скаргу, в якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено на підставі належним чином оцінених доказів, з дотриманням норм матеріального і процесуального права і доводи скарги висновків судів не спростовують.

22. Також у травні та жовтні 2024 року позивач подав до Верховного Суду додаткові пояснення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом №593/01.5.1-к

від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 переведений електрогазозварником 6 розряду до групи з припинення та відновлення розподілу природного газу служби експлуатації систем газопостачання в акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз».

24. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 28 липня 2023 року №1387 зі змінами зупинено акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29 червня 2017 року № 842 у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. Зобов`язано акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» до 31 грудня 2023 року передати грошові кошти та майно (рухоме та нерухоме), належне акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» на праві власності, для забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» () невиконаних акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» зобов`язань за періоди провадження ним господарської діяльності з розподілу природного газу, визначених за результатами здійснених НКРЕКП заходів державного контролю діяльності акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» з розподілу природного газу за попередні роки та які будуть покладені за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» у 2021 - 2023 роках, зокрема: кошти, що підлягають коригуванню за результатами заходів державного контролю; на баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» вузли обліку природного газу, що є на балансі акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», у тому числі тих, що були встановлені (замінені).

25. 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримав повідомлення відповідача про заплановане звільнення від 25 серпня 2023 року №015-1/538. Цим повідомленням відповідач попереджав позивача про наступне звільнення з посади газозварника групи з припинення та відновлення розподілу природного газу у зв`язку зі скороченням штату працівників акціонерного товариства «Харківміськгаз» (наказ від 23 серпня 2023року №Но-310-0823) на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться через два місяці з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Також відповідач повідомляв позивача про відсутність вакантних посад, які відповідають кваліфікації позивача.

26. 08 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» про припинення мобінгу (цькування) на робочому місці, захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

27. 31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України на підставі наказу №1530/01.5.1-з від 26 жовтня 2023 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

28. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

29. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

31. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

33. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

34. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

35. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

36. Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

37. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

38. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

39. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

40. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

41. У відповідності до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

42. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

43. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

44. Враховуючи вищенаведені законодавчі положення, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, а власник буде вважатися таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

45. Разом із тим, вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого у порядку пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний у першу чергу перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), дотримання відповідної процедури і не досліджує питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників.

46. Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

47. Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом у постановах

від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17) та від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

48. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

49. Верховний Суд, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, неодноразово наголошував на тому, що вирішуючи питання дотримання норм трудового законодавства у спірних правовідносинах, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

50. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, постановах Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі№ 212/7513/20, від 12 серпня 2021 року у справі № 487/989/20, від 24 березня 2021 року у справі

№ 757/46273/17-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19, від 08 січня 2024 року у справі № 760/29760/21 (провадження № 61-11873св23).

51. У справі, що переглядається, апеляційний суд зазначав, що як вбачається з позовних вимог позивача, останні базувалися тільки на порушенні відповідачем статті 5-1 КЗпП України, а не порушенні пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги (частина 4 статті 367 ЦПК України), апеляційний суд, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у сукупності, дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

52. Апеляційний суд виходив з того, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме: скорочення чисельності штату працівників. ОСОБА_1 попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження. З моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу за його кваліфікацією та освітнім рівнем, про що йому було належним чином повідомлено.

53. Так, судом установлено, що ОСОБА_1 28 серпня 2023 року отримав повідомлення відповідача про заплановане звільнення від 25 серпня 2023року №015-1/538 та відсутність вакантних посад, які відповідають кваліфікації позивача. 31 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників.

54. В штатному розписі станом на 26 серпня 2023 року зазначено посади (код 7212) електрогазозварник 4 розряду (3), 5 розряду (6), 6 розряду (3), електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 6 розряду (10), електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 4 розряду (20), електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 5 розряду (7) відповідно у адміністративно - господарському відділі, службі автотранспорту, відділі обслуговування вузлів обліку газу, службі експлуатації систем газопостачання, групі експлуатації мереж, відділі капітального будівництва, відділі технічного обслуговування.

55. За штатним розписом станом на 01 листопада 2023 року були скорочені наступні посади електрогазозварник 4 розряду (1) у адміністративно - господарському відділі, електрогазозварник 4 розряду (2) у службі автотранспорту, електрогазозварник 6 розряду (4) у аварійно - диспетчерській службі, електрогазозварник 5 розряду (2) у відділі обслуговування вузлів обліку газу, електрогазозварник 5 розряду (6), електрогазозварник 6 розряду (3) у службі експлуатації систем газопостачання, електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 6 розряду (8) у групі експлуатації мереж, електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 4 розряду (19, 30) електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 5 розряду (6, 50) електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 6 розряду (1, 80) у відділі капітального будівництва.

56. Таким чином, дослідивши штатні розписи станом як на час отримання попередження про звільнення, так і на час звільнення позивача, апеляційний суд достовірно встановив, що вакантних посад не було.

57. Станом на 01 листопада 2023 року всі працівники за кваліфікацією як у позивача були звільнені. Нових працівників відповідач на роботу не приймав. Вакантних посад за кваліфікацією позивача немає і на теперішній час. Станом на 01 листопада 2024 року залишилися працювати у відділі капітального будівництва електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 6 розряду (0,20) електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 5 розряду (0, 50) електрогазозварник, зайнятий різанням та ручним зварюванням 4 розряду (0, 70).

58. З огляду на вказане апеляційний суд обґрунтовано відхилив і доводи позивача про те, що його скоротили, не врахувавши його першочергове право на залишення на роботі, оскільки скорочені були всі працівники за його кваліфікацією. Будь-яких вакантних посад взагалі не було.

59. Також апеляційним судом обґрунтовано відхилено доводи позивача про те, що з 01 серпня 2023 року він вже працював/підпорядковувався до Харківської міської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» і звільняти чи скорочувати його мав інший суб`єкт господарювання, який отримав відповідну ліцензію, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» не є правонаступником акціонерного товариства «Харківміськгаз». Це незалежні юридичні особи, які не пов`язані між собою ніякими зобов`язаннями.

60. Водночас, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у зв`язку зі скороченням штату працівників акціонерного товариства «Харківміськгаз» та стосувалося не лише позивача, отже не мало ознак мобінгу.

61. Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від мобінгу (цькування), дискримінації, упередженого ставлення у сфері праці, захист честі та гідності працівника під час здійснення ним трудової діяльності, а також забезпечення особам, які зазнали таких дій та/або бездіяльності, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та до суду щодо визнання таких фактів та їх усунення (без припинення працівником трудової діяльності на період розгляду скарги, провадження у справі), а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок таких дій та/або бездіяльності на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

62. В даному випадку звільнення позивача не пов`язане з іншими фактами, які позивач розцінює як мобінг (цькування) та які викладені ним в позовній заяві від 08 вересня 2023 року, за якою Червонозаводським районним судом м. Харкова відкрито провадження у справі №646/5128/23.

63. Доводи касаційної скарги були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та спростував відповідними висновками.

64. Щодо доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій порушень статей 36, 36-1 КЗпП України, постанови НКРЕКП від 28 липня 2023 року № 1387, а також неврахування Директиви Ради 2001/23/ЄС

від 12 березня 2001 року, суд касаційної інстанції зазначає, що позивач не обґрунтовував свої вимоги вказаними обставинами і такі не були предметом розгляду судів попередніх інстанцій.

65. Водночас, відповідно до вимог частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

66. Посилання заявника на порушення, на його думку, норм процесуального права судами попередніх інстанцій не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень судів попередніх інстанції (частина друга статті 412 ЦПК України), оскільки вони не впливають на правильність вирішення спору.

67. Також суд касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд неправомірно відмовив в задоволенні його клопотань про відвід та постановлені окремих ухвал відповідно до статті 262 ЦПК України, виходячи з наступного.

68. Так, суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для постановлення окремої ухвали стосовно Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, адже порушення законодавства з боку Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці при розгляді цієї справи відсутні, виходячи з вимог статті 262 ЦПК України. Неявка до суду апеляційної інстанції Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, який в ній є третьою особою, відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

69. Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Бурлака І. В., Мальованого Ю. М. залишено без задоволення.

70. З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що 30 квітня 2024 року в судовому засіданні ОСОБА_1 заявив в усній формі відвід колегії суддів

Бурлака І. В., Мальованому Ю. М., в якому вважав, що 30 квітня 2024 року його неправомірно видалено із зали судового засідання перед початком розгляду іншої цивільної справи за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_2 , треті особи: Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРА» про витребування земельної ділянки у власність держави, яку призначено о 10:00, 30 квітня 2024 року, за усним клопотанням представника ОСОБА_2., оскільки ОСОБА_1 , не будучи учасником справи, проводив відео - та аудіо запис з використанням мобільного телефону, проти чого заперечував представник ОСОБА_2., чим, на його думку, порушено його конституційні права.

71. Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

72. Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, які свідчать про те, що заяву про відвід колегії суддів Бурлака І. В., Мальованого Ю. М. заявлено

30 квітня 2024 року, тобто пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява не підлягала передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішено судом, що розглядає справу.

73. Отже доводи касаційної скарги про те, що судді у порушення норм процесуального права самостійно розглянули заяву про відвід, не передавши її на розгляд іншому судді, є безпідставними.

74. Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що в прохальній частині касаційної скарги міститься клопотання про винесення окремих ухвал згідно статті 262 ЦПК України по порушенням і порушникам у цій справі, проте матеріали касаційної скарги не містять обґрунтування підстав для ухвалення судом вказаних процесуальних документів, дані вимоги не конкретизовані, а також відсутні посилання заявника на відповідні норми закону, які, на його думку, були порушені.

75. Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

76. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження

№ 14-446цс18).

77. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

78. Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

79. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого

2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович