ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року м. Чернівці Справа № 715/2649/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Цуркана В.В., дата складання повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей по 4000 грн на кожну (а.с.1-2).

Вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні.

Наголошувала, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо утримання дітей, не забезпечує їх матеріальні потреби, у зв`язку з чим вся відповідальність з приводу їх матеріального забезпечення, їх виховання, піклування та створення належних соціально-побутових умов, психічного та фізичного розвитку перейшла до позивачки.

Зазначала, що відповідач є здоровим та працездатним, а тому з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просила позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісячно, що підлягає індексації відповідно до Закону,

Провадження №22-ц/822/1044/24

починаючи з 08.08.2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні відповідач у своїй апеляційній скарзі просить вказане рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1 800 грн на кожну.

Зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки позивач вказала адресу його реєстрації, а не фактичного місця проживання, що позбавило його можливості знати про час та місце розгляду справи.

Вказує, що не має власного житла, проживає біля батьків пенсійного віку, які потребують його допомоги, у період з 2018 року по 2021 рік відбував покарання у місцях позбавлення волі, та, в подальшому, не міг знайти роботу, що стало підставою виїзду за кордон, постійно передавав позивачці матеріальні цінності для дітей.

Стверджує, що намагається влаштувати своє сімейне життя, перебуває у фактичних шлюбних з іншою жінкою, на сьогоднішній день обоє не мають регулярних доходів, отримує допомогу від іноземної держави як біженець.

Звертає увагу суду, що закон вказує на рівність батьків в утриманні дітей.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вказав, що враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін та розмір їх доходів, стан здоров`я дітей та відповідача, умови розвитку дітей та дійшов висновку визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн щомісячно на кожну дитину і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Зазначене рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Обставини справи щодо перебування сторін спору у шлюбі з 31.07.2008 року, народження у ньому ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_6 , розірвання шлюбу на підставі заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 09.02.2023 року, проживання дітей разом із позивачкою, - сторонами визнається та не спростовується (а.с.5-10).

Згідно із заключеннями ЛКК КНП «Глибоцька багатопрофільна лікарня» №351, 352 від 06.08.2024 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здорові (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Що стосується доводів відповідача з приводу неналежного повідомлення, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява крім іншого, повинна містити ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

В силу вимог ч.6-8 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

В позовній заяві зазначено адресу відповідача теку, як АДРЕСА_1 , аналогічні відомості підтверджені витягом з Єдиного державного демографічного реєстру №732366 від 09.08.2024 року (а.с.14).

Відповідач, зазначаючи в апеляційній скарзі адресу фактичного місця проживання ( АДРЕСА_2 ), яка відмінна від адреси, зазначеної позивачем та встановленої судом відповідно до норм ЦПК України, не надав доказів того, що його місце перебування задеклароване відповідно до ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та постанови КМУ №265 від 07.02.2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», що спростовує доводи відповідача із вказаного приводу.

Що стосується доводів відповідача з приводу розміру аліментів, потреби в його допомозі батькам, відсутності стабільного заробітку, проживання у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та отримання допомоги від іноземної держави, колегія суддів відзначає таке.

Так, позивач, пред`являючи вимогу про стягнення із відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 грн на кожну дитину, не надала суду доказів свого майнового стану, майнового стану ОСОБА_2 , не довела, що такий має хоч якийсь дохід, що дозволить йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Задовольняючи частково позов та стягуючи із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн на кожну дитину суд, окрім загальних фраз, жодним чином не обґрунтував такий розмір аліментів.

Також, суд звертає увагу на те, що пред`являючи позов, позивач не надала доказів, що діти в повній мірі перебувають саме на її утриманні, так як відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №60 від 31.07.2024 року ОСОБА_1 тимчасово не працює, не зазначила та не довела хоча б приблизний розмір витрат, який необхідний для мінімального забезпечення синів, та скільки коштів вона витрачає на дітей щомісячно, щоб можна було орієнтуватися на розмір аліментів, необхідний для стягнення із відповідача, враховуючи той принцип, що брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина (діти).

Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, оскільки довід про те, що відповідач не має постійного доходу, його заробітки мають мінливий характер і він отримує допомогу від іноземної держави як біженець, не доводиться належними та допустимими доказами, які б дали змогу встановити його матеріальний стан, як і те, що його батьки (пенсійного віку) потребують його допомоги та отримують таку від нього, не забезпечені й не отримують пенсією у відповідності до законодавства України.

При цьому, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та саме на батьків покладено відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину/дітей, надавати їй/їм можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати захист і піклування, які необхідні для її/їх благополуччя. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Суд апеляційної інстанції також відмічає, що виховування дитини/дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини/дітей, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини/дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків, що є підставою для відступу від рівності мінімального розміру половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в бік збільшення розміру стягнення розміру аліментів з батька дітей (відповідача у справі).

За наведених та встановлених обставин, з урахуванням спільного обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач в незалежності від обставин щодо перебування за кордоном, відсутності в нього стабільного заробітку, перебування в статусі біженця, тощо, зобов`язаний також утримувати своїх дітей, а тому рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів на дітей у розмірі по 3000 грн через часткову невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку доказів належить змінити, визначивши до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн щомісячно на кожну дитину.

Інші викладені доводи та мотиви апеляційної скарги є не спроможними та не спростовують обов`язку апелянта як батька, який за відсутності доказів протилежне презюмується є молодою, здоровою та працездатною особою, здатною забезпечувати належне утримання своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає зміні в частині визначення розміру стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2024 року змінити, визначивши до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк