Справа № 372/3320/24
Провадження № 2-1629/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Клименко В.Ю.,

представника позивача Бондаренко Ю.В.,

представника відповідача Клапчука Ф.П.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 виплачені їй на виконання умов попереднього договору оренди земельної ділянки грошові кошти в сумі 150 000,00 гривень, що складаються з суми виплачених позивачем коштів в сумі 50 000,00 грн. і неустойки в сумі 100 000,00 грн. та судовий збір. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що між ним та відповідачкою 03.01.2017 було укладено попередній договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого сторони зобов`язались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що перебувають в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до Державних актів, що знаходяться на території Першотравенської сільської ради, Нещерівської сільської ради, Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем ОСОБА_2 документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку пай, укласти договір оренди даної земельної ділянки. До укладення основного договору позивач на виконання зобов`язання за попереднім договором оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього виплатив позивачу грошові кошти в сумі 10000,00 грн. за 2016 рік, в сумі 10000,00 грн. за 2017 рік та в сумі 15000,00 грн. за 2018 рік, та в сумі 15000 грн. за 2019 рік.

28 травня 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області (№ 372/841/20) за відповідачкою було визнано в порядку спадкування право на земельну ділянку пай №415, пл.. 3,7066 га (кадастровий номер :06:006:0024), що знаходиться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське». Однак відповідачка в порушення п. 4 попереднього договору не надала позивачеві правовстановлюючий документ, що підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку.

08.04.2021 року відповідачка звернулась до Узинської міськради, із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0024. Також відповідачка уклала договір оренди земельної ділянки з іншим суб`єктом господарювання, порушивши своїми діями п. 15 Попереднього договору, (а саме: після підписання цього попереднього договору, майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами, щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладання основного договору).

Одночасне укладання договору оренди земельної ділянки з ТОВ «РОЗА-Л», на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку реєструвалося обтяження у вигляді права оренди земельної ділянки за ТОВ «РОЗА-Л», що вказує на те, що відповідачка свідомо та умисно ухилялась від виконання п. 4 та п. 15 Попередніх договорів. Тож, своїми діями відповідачка унеможливила підписання Основного договору з позивачем, чим порушила п. 1 Попереднього договору.

З огляду на викладені обставини просить позов задовольнити.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 90-91).

18.11.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, які обґрунтовані наступним. Самез моменту укладення вказаного вище договору оренди між Відповідачем та ТОВ «Роза-Л» права Позивача можна вважати порушеними. Укладання зазначеного договору оренди відбулося до фактичної реєстрації права оренди у квітні 2021 року. Втім, з позовом до Обухівського районного суду Київської області Позивач звернувся лише у червні 2024 року, що свідчить про пропуск ним строків позовної давності. У той же час Позивач не довів існування обставин, які перешкоджали б йому дізнатися про укладення Відповідачем договору оренди з ТОВ «Роза-Л» щодо земельних ділянок та що він об`єктивно не міг довідатися про порушення свого права раніше. За таких обставин слід вважати, що Позивач пропустив строк позовної давності у справі, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

03.12.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи, у якості доказів, відповідні документи, а саме копію платіжної відомості на виплату готівки №СХП34 від 17.12.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності просить відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у позовних вимогах, застосувавши строк позовної давності.

Відповідач у судовому засіданні підтримала думку свого представника, просила відмовити у позовних вимогах.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч .ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11.04.2016 року між ПАТ «Обухівське» як орендарем та ОСОБА_4 , як орендодавцем, укладено попередній договір оренди земельної ділянки № 402,

03.01.2017 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 як спадкоємицею померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , було укладено попередній договір оренди земельної ділянки № 402-2-с., відповідно до п.1 якого сторони зобов`язуються після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до державних актів: на території Першотравенсьскої сільської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 003262; на території Нещерівської сільської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ №003263: на території Обухівської міської ради згідно державного акта на право постійного користування землею серія ІІ-КВ 003261, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди земельної ділянки (далі - Основний договір).

Відповідно до п. 2 зазначеного договору, майбутній орендар ПАТ «Обухівське», до дати укладення Основного договору, зобов`язується за цим договором виплачувати відповідачу щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 10 000,00 гривень, з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України. За умовами зазначеного попереднього договору оренди майбутній орендодавець з моменту отримання документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку зобов`язаний протягом п`яти днів надати майбутньому орендареві оригінал та копію документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером та площею. Проект Основного договору готує майбутній орендар та надає майбутньому орендодавцю на ознайомлення а майбутній орендодавець після узгодження умов Основного договору зобов`язаний ознайомитись з проектом основного договору, підписати його та повернути майбутньому орендареві протягом п`яти днів. Сторони домовились і погоджуються, що в разі, якщо одна із сторін ухиляється від укладення Основного договору, то друга сторона має право звернутись до суду з вимогою про укладення Основного договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного Договору повинна відшкодувати іншій стороні прямі збитки завдані простроченням в укладенні Основного договору або його не укладення. У разі порушення однією зі сторін обов`язків, зазначених у п. 1, 2. 4, 6 цього договору, вона сплачує іншій стороні протягом 5 (п`яти) календарних днів штраф в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень. Умовами попереднього договору передбачено, що після його підписання, майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладення Основного договору.

До укладення основного договору позивач на виконання зобов`язання за попереднім договором оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього виплатив позивачу грошові кошти в сумі 10000,00 грн. за 2016 рік, в сумі 10000,00 грн. за 2017 рік та в сумі 15000,00 грн. за 2018 рік, та в сумі 15000 грн. за 2019 рік.

28 травня 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області (№ 372/841/20) за відповідачкою було визнано в порядку спадкування право на земельну ділянку пай №415, пл.. 3,7066 га (кадастровий номер :06:006:0024), що знаходиться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське». Однак відповідачка в порушення п. 4 попереднього договору не надала позивачеві правовстановлюючий документ, що підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку.

08.04.2021 року відповідачка звернулась до Узинської міськради, із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :06:006:0024. Також відповідачка уклала договір оренди земельної ділянки з іншим суб`єктом господарювання, порушивши своїми діями п. 15 Попереднього договору, (а саме: після підписання цього попереднього договору, майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами, щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладання основного договору).

Одночасне укладання договору оренди земельної ділянки з ТОВ «РОЗА-Л», на підставі якого в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку реєструвалося обтяження у вигляді права оренди земельної ділянки за ТОВ «РОЗА-Л», що вказує на те, що відповідачка свідомо та умисно ухилялась від виконання п. 4 та п. 15 Попередніх договорів. Тож, своїми діями відповідачка унеможливила підписання Основного договору з позивачем, чим порушила п. 1 Попереднього договору.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав за відповідачкою зареєстровано 08.04.2021 року право власності на земельну ділянку площею 3,7066 га (кадастровий номер :06:006:0024) і 12.04.2021 року право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Роза-Л».

Своїми діями відповідачка унеможливила підписання основного договору з позивачем, чим порушила п. 1 Попереднього договору.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Відповідно до ч.2 ст. 635 Цивільного кодексу України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» визначено порядок укладення договору оренди землі. Зокрема, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 22 серпня 2018 року (Справа № 401/3856/16-ц) визначила, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).

Отже основною істотною умовою попереднього договору є строк (термін) укладення сторонами основного договору.

За приписами ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В той же час в п.16 Договору між сторонами вказано, що договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами і припиняє дію з моменту підписання сторонами Основного договору, а отже сторонами не досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладення основного договору, що є основною істотною умовою, оскільки визначення певного строку укладення основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, оскільки сторонами не досягнуто домовленості щодо строку укладення основного договору, суд приходить до висновку, що такий договір є неукладеним.

Оскільки попередній договір є неукладеним, то до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину та він не може бути визнаний дійсним.

При цьому судом встановлено, що земельна ділянка відповідача на момент укладення попереднього договору між сторонами, перебували в постійному користуванні ПАТ «Обухівське», відповідач могла набути на неї права після завершення процесу розпаювання, про що було відомо позивачу під час укладання попередніх договорів з відповідачем, а отже попередній договір укладався сторонами без визначення реального строку виконання і впевненості у реальному настанні правових наслідків, що обумовлені ним.

Не можуть вважатись видані позивачем відповідачам суми авансом, оскільки попередні договори не є попередніми договорами купівлі-продажу земельних ділянок, а є, як вбачається із змісту позову позивача, попередніми договорами оренди земельної ділянки.

При цьому суд враховує, що попередній договір не являється майновим, тобто не передбачає передачу майна, його оплати і т.д., із такого договору виникає єдине загальне для сторін зобов`язання укладення у майбутньому договору на умовах, що погоджені сторонами.

Проте, як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020, № 369/10789/14-ц, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та з`ясовано під час судового засідання, позивачем, при звернені до суду з позовною заявою, не було надано доказів нарахування та отримання винагороди ОСОБА_2 в сумі 15 000,00 грн.

03.12.2024 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів, а саме копії платіжної відомості на виплату готівки №СХП34 від 17.12.2018р.

Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Жодних причин неможливості подання доказів у встановлений строк, що не залежали від позивача, останнім до клопотання, поданого 03.12.2024 через підсистему «Електронний суд», не додано.

Приписами ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, враховуючи, що докази згідно клопотання, поданого представником позивача 03.12.2024 через підсистему «Електронний суд», не подані ним у встановлений законом строк та при цьому представник позивача не обґрунтував належними та допустимими доказами неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, то такі докази до розгляду судом не приймаються на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Разом з тим, наявність і розмір спірної заборгованості в сумі 35 000,00 грн. позивачем підтверджено доказами, які визнаються судом допустимими і достатніми, тому вимогу позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 35 000,00 грн. суд вважає обґрунтованою, доказаною та такою, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що судом визнано попередній договір таким, що є неукладеним, а позивач на його виконання перерахував відповідачу кошти, які вона отримала від ПАТ «Обухівське» у розмірі 35 000 грн., суд вважає за необхідне стягнуті вказані кошти з відповідача на користь позивача, оскільки вони були отримані по неукладеному правочину.

Зважаючи на те, що попередній договір визнано судом неукладеним, сума штрафних санкцій не підлягає до стягненню, а визнання позову в цій частині відповідачем судом не приймається, оскільки таке визнання суперечить закону.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Позивачу стало відомо про порушення умов попереднього договору в грудні 2022 року в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. В цьому випадку терміном спливу загальної позовної давності у три роки є грудень 2025 року. Відтак, застосування строків позовної давності у цій справі є безпідставним.

Представник відповідача Клапчук Ф. П., незважаючи на заперечення проти аргументів представника відповідача про дотримання строку позовної давності, не зміг спростувати їх належними доказами в судовому засіданні. Так, твердження, що спір має тривалий характер і розпочався з 2016 році, а також те, що позивачі були ознайомлені із матеріалами кримінального провадження в 2022 році, і позивачі повинні були цікавитися станом свого «майна», не підтверджуються належними доказами. Представником позивача надано докази про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження в грудні 2022, тобто в межах 3-річного строку звернення до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про дотримання позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно РОЗМІРУ задоволених вимог. Оскільки позов задоволено на 23,33% (35 000,00 грн. х 100 : 150 000,00 грн.), судовий збір слід стягнути в розмірі 706,40 грн. (3028,00 х 23,33 : 100).

Керуючись ст. ст.1,4,12, 56, 57,77, 80, 81,197,200,263-266 ЦПК України, відповідно до ст.ст.16, 252, 611, 635, 638, 797 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Обухівське» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Обухівське» кошти у розмірі 35 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Обухівське» судові витрати у розмірі 706,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення грошових коштів відмовити.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Обухівське», код ЄРПОУ 00857284, 08701, Київська обл., м. Обухів, мкр. Яблуневий, 26.

Відповідачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2024.

Суддя: О.Б. Тиханський