АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року

м. Чернівці

справа № 715/130/24

провадження № 22-ц/822/973/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Половінкіної Н. Ю., Перепелюк І. Б.

секретар Скулеба А. І.

заявник ОСОБА_1

заінтересовані особи: Глибоцька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області як орган опіки та піклування

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2024 року та додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення його опікуном.

Посилався на те, що ОСОБА_3 є його рідним братом, інвалідом дитинства ІІІ групи, страждає психічним захворюванням, внаслідок чого не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, а тому, потребує постійного стороннього догляду.

Вказує на те, що їх мати ОСОБА_4 є пенсіонеркою та перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із хворобою серця та не може здійснювати догляд за своїм сином.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 недієздатним.

Покладено обов`язок опіки над ОСОБА_3 на орган опіки та піклування Глибоцьку селищну раду Чернівецького району Чернівецької області.

Рішення суду мотивоване тим, що психічне захворювання, на яке страждає ОСОБА_3 , відноситься до категорії хронічних і останній не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проте, з оглядку на встановлені судом обставини, зокрема проходження на час розгляду справи заявником військової служби в лавах Збройних Сил України з 24 квітня 2024 року, в тому числі проходження навчання та вишколу у Великій Британії, останній позбавлений можливості виконувати у повній мірі обов`язки опікуна недієздатної особи.

Зазначений висновок суду також обгрунтований тим, що висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення заявника опікуном ОСОБА_3 та відповідне подання складено 24 січня 2024 року, тобто ще до мобілізації ОСОБА_1 , а тому дані обставини не були враховані органом опіки та піклування при наданні висновку.

Також судом встановлено, що впровадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 336 КК України, зокрема, за ухилення від призову за міліцією. В даному провадженні захисником останнього заявлено клопотання про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідності за статтею 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки, так як ОСОБА_1 на даний час мобілізований.

Отже, заявник ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення його опікуном, діє недобросовісно.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, ОСОБА_3 слід визнати недієздатним, так як він внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак, у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною особою слід відмовити та покласти обов`язки опікуна на орган опіки та піклування.

Додатковим рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 відмовлено.

Додаткове рішення обґрунтоване тим, що в мотивувальні частині рішення судом було детально, з посиланням на норми права, викладено мотиви чому суд прийшов до висновку, що заявник ОСОБА_1 не може виконувати обов`язки опікуна та зроблено висновок про те, що заява останнього підлягає частковому задоволенню, зокрема, вказано, що ОСОБА_3 слід визнати недієздатним, так як він внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак, у задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною особою слід відмовити та покласти обов`язки опікуна на орган опіки та піклування.

Разом з тим у резолютивній часині рішення судом не вказано, що у частині заяви ОСОБА_5 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції від 05 червня 2024 року в частині часткового задоволення заяви та додаткове рішення від 17 вересня 2024 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що інших близьких родичів, які б доглядали за його рідним братом не має, а їх мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонеркою та перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із хворобою серця та не може здійснювати догляд за своїм сином.

Вважає, що судом першої інстанції не дотриманого вимог статті 263 ЦПК України, щодо обов`язку вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Вважає, що прийняте додаткове рішення в частині вимог щодо призначення опікуном його рідного брата ОСОБА_3 є необґрунтованим та незаконним з тих підстав, що судом першої інстанції не встановлено дійсні обставини, що мають значення для справи. А саме не надано належної оцінки доказам та доводам заявника у своїй заяві в межах вищевказаної вимоги.

Окрім цього зазначає, що суд відповідно до вимог процесуального закону ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом 10 днів з дня надходження відповідної заяви. Заява про ухвалення додаткового рішення була подана 26 серпня 20204 року, а суд першої інстанції ухвалив додаткове судове рішення 17 вересня 2024 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3 від 03 березня 1998 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №49 від 28 червня 1990 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідними братами та зареєстровані і проживають на АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 4, 5).

ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №452769 серії 12 ААБ, виданою 25 червня 2019 року. Відповідно до вказаної довідки інвалідність ОСОБА_3 встановлена безстроково (том 1, а. с. 7).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 13 серпня 2008 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку у Глибоцькому УПСЗН Чернівецької області, де отримує державну соціальну допомогу (том 1, а. с. 6).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 24 січня 2024 року визнано доцільним призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатним братом ОСОБА_3 (том 1, а. с. 31).

Висновком судово-психіатричної експертизи від 26 лютого 2024 року №221, встановлено, що ОСОБА_3 хворіє хронічним психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості з вираженими порушеннями поведінки та емоцій. (том 1, а. с. 39-40).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 № 210 від 04 червня 2024 року заявник ОСОБА_1 призваний на військову службу та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 (том 1, а. с. 57).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення від 05 червня 2024 року задоволенню не підлягає, проте апеляційну скаргу на додаткове рішення від 17 вересня 2024 року слід задовольнити частково з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції від 05 червня 2024 року в частині, яка оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам закону, виходячи з наступного.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, вказане вище рішення суду оскаржується в частині наведених судом в мотивувальній частині підстав для відмови в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина 1 статті 300 ЦПК України).

Суд, за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу (частина 2 статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах 2-5 статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

При цьому функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. Опіка та піклування правовий інститут, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування та зупиненням опіки та піклування.

Подання органу опіки та піклування має оцінюватися судом з точки зору його обґрунтованості і не є обов`язковим для суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Отже, виходячи з аналізу частини 1 статті 60 ЦК України та частини 1 статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13 квітня 2024 року №138 призваний на військову службу під час мобілізації та на даний час проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_5 .

Висновком органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області визнано доцільним призначити заявника опікуном ОСОБА_3 , такий висновок органом було надано 24 січня 2024 року, тобто ще до мобілізації ОСОБА_1 , а тому дані обставини не були враховані органом опіки та піклування при наданні свого висновку.

Також встановлено, що в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 336 КК України, зокрема, за ухилення від призову за міліцією.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 серпня 2024 року у справі № 715/3972/23 (провадження № 1-кп/715/50/24) судове провадження в кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_1 , громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, зупинено до його звільнення з військової служби.

Колегія суддів у цій частині звертає увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 вказав на те, що відповідно приписів частини 4 статті 63 ЦК України необхідно ураховувати можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

У зазначеній постанові Верховний Суд за подібних правовідносин зазначив наступне:

«Заявник наразі проходить військову службу в Збройних Силах України, має відрядження, у свою чергу ОСОБА_6 є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи, виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, за своїм станом здоров`я не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, він потребує постійного щоденного стороннього догляду, який заявник на цей час не зможе забезпечити в повному обсязі.

Доводи про те, що заявник мав би бути опікуном недієздатного ОСОБА_6 , суд неправильно призначив опікуном орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, спростовуються установленими судами обставинами у справі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що заявник не позбавлений права у подальшому бути призначеним опікуном над недієздатним ОСОБА_6 , якщо перестануть існувати обставини, які перешкоджають йому у повному обсязі виконувати обов`язки опікуна.».

З урахуванням обставини проходження ОСОБА_1 військової служби та безпосереднього виконання ним обов`язків за місцем несення служби, реалізація права ОСОБА_1 бути опікуном недієздатного брата можлива лише за умови звільнення з військової служби, вказана обставина унеможливлює фактичне виконання ним обов`язків як опікуна.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 742/887/23.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .

Щодо оскарження додаткового рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам закону, з огляду на наступне.

Цивільним процесуальним законом визначено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Така властивість рішення суду у теорії цивільного процесу отримала назву «незмінність рішення суду». Правило про неможливість скасування або зміни судового рішення судом, який його ухвалив, гарантує стабільність судового рішення та його незмінність.

Цивільний процесуальний закон передбачає випадки, коли суд, що ухвалив судове рішення, має право з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, самостійно виправити його недоліки, пов`язані з його неповнотою, неясністю і неточністю, шляхом ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до вимог статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 зазначено, що: «…за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.».

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Подібні за змістом висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/34441/19 (провадження № 61-14841св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі №754/5329/19 (провадження № 61-9763св21) вказано, що «головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини 1 статті 264 цього Кодексу».

У справі, що переглядається, рішенням суду від 05 червня 2024 року заяву задоволено частково визнано ОСОБА_3 недієздатним. Обов`язки опіки над ОСОБА_3 , покладено на орган опіки та піклування Глибоцьку селищну раду Чернівецького району Чернівецької області. Строк дії даного судового рішення, встановлено протягом двох років з дня набрання даним рішенням законної сили.

В мотивувальні частині рішення суду викладено мотиви чому суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявник ОСОБА_1 не може виконувати обов`язки опікуна та зроблено висновок про те, що заява останнього підлягає частковому задоволенню, проте в резолютивній частині судом не вказано, що у частині заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 слід відмовити.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що суд в резолютивній частині рішення не вказав, що у частині заяви ОСОБА_5 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 слід відмовити.

Разом з тим, судом першої інстанції в порушення вимог процесуального закону належним чином не мотивовано висновок про відмову у задоволенні вимоги про призначення заявника опікуном.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом частини 5 статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 265 ЦПК України встановлено вимоги до змісту рішення суду та зокрема передбачено, що рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (частина 1 статті 265 ЦПК України); у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 3 частини 4 статті 265 ЦПК України).

Зазначені вимоги застосовуються і до додаткового рішення суду.

На зазначене суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у справі, уваги не звернув та помилково лише послався на те, що в мотивувальні частині рішення від 05 червня 2024 року судом було детально, з посиланням на норми права, викладено мотиви чому суд прийшов до висновку, що заявник ОСОБА_1 не може виконувати обов`язки опікуна.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права з власної ініціативи збирав докази з метою відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .

Відповідно до частин 1-3 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Предметом судової діяльності у цьому випадку є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового стану фізичної особи, як недієздатність.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 серпня 2024 року у справі № 201/1531/23.

Також помилковими є аргументи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення як підстави для скасування відповідного рішення, оскільки згідно з абзацом 2 частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, апеляційний суд хоча й дійшов до висновку про зміну мотивувальної частини додаткового рішення від 17 вересня 2024 року, проте погодився із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 05 червня 2024 року ухвалено з дотримання норм процесуального та матеріального права, а тому його слід залишити без змін.

Додаткове рішення суду першої інстанції від 17 вересня 2024 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину додаткового рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 вересня 2024 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 грудня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Наталія ПОЛОВІНКІНА

Ірина ПЕРЕПЕЛЮК