Єд. унік. № 243/9135/24
Провадження № 2/243/2118/2024
12 грудня 2024 м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Воронкова Д.В.
за участю секретаря судового засідання Каліберди А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Прокопцев Сергій Вікторович, до ОСОБА_4 про припинення обтяження (заборони) на квартиру
У листопаді 2024 позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є власниками у рівних частках квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачі звернулись до державного реєстратора, де зясувалося, що на належну їм квартиру було зареєстроване обтяження, реєстратором заборони є Перша слов`янська державна нотаріальна контора, зареєстровано 28.07.2005, дата виникнення: 03.12.1992, власник: ОСОБА_4 . При цьому, позивачі набули права власності на квартиру лише 11.01.2000. Встановити підставу обтяження на даний час не є можливим, оскільки інформація про це ні де не збереглася. Нотаріусом їм було відмовлено у скасуванні наявної заборони. Вказана заборона існує лише формально, але позбавляє права позивачів вільно розпоряджатися своєю власністю.
Просить скасувати обтяження, накладене на квартиру АДРЕСА_2 .
В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі.
Відповідач, який був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, до судового засідання не з`явився, заяв та клопотань на адресу суду не надав.
За вказаних обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 11.01.2000 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках належить квартира АДРЕСА_2 .
01.11.2024 за листом № 1153 державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори було повідомлено, що згідно посторінкової перевірки Наряду №2-41 «розпорядження по накладенню та зняттю заборони відчуження нерухомого майна» за період з 1992 року по 1994 рік, за 2000 рік, ніяких відомостей та документів про накладення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 , 1952 року народження, виявлено не було.
Отже, накладений арешт обмежує права позивачів щодо розпорядження зазначеним майном.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
На підставі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Як встановлено судом, існуюче обтяження майна було накладено на попереднього власника спірної квартири ОСОБА_4 03.12.1992, після цього 11.01.2000 позивачі отримали у власність вищевказану квартиру, про що було видане відповідне свідоцтво. Як з вказаного свідоцтва так і з матеріалів справи судом не встановлено застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника нести зобов`язання попередніх власників (наймачів) квартири, тобто, підстав для продовження обтяження на майно позивачів не має.
На сьогодні позивачі мають намір розпоряджатися належним їм майном, проте, через наявність заборони відчуження, позбавлені можливості це зробити. Таким чином, заборона відчуження накладена на майно порушує право власності позивачів.
Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, тому позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 259,263,264,265,268, 273 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Прокопцев Сергій Вікторович, до ОСОБА_4 про припинення обтяження (заборони) на квартиру, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 16.12.2024.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков