ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року м. Чернівці

Справа № 725/1837/23

Провадження №22-ц/822/1033/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Калашнікова Інна Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2024 року, головуючий у І-й інстанції Скуляк І.А.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Калашнікова І.С., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2011 року, від якого є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті заведена спадкова справи за заявою матері померлого ОСОБА_2 та батька спадкодавця ОСОБА_7 .

Вказувала на те, що їй відмовлено у прийнятті спадщини в інтересах сина ОСОБА_6 як дружини після смерті чоловіка, оскільки нею пропущено шестимісячний строк на звернення до нотаріуса із заявою.

Після смерті ОСОБА_5 вона разом із своїм сином залишили територію України та перебували в Італії.

Під час розмови з ОСОБА_2 їй стало відомо, що її покійному чоловіку ОСОБА_5 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Проте в даній квартирі вона та її покійний чоловік ніколи не проживали і про цю квартиру їй не було відомо.

Після смерті чоловіка вона не змогла повернутися до України, оскільки було встановлено карантинні обмеження на території України, Італії та країн Європейського Союзу у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, а з лютого 2022 року запроваджено воєнний стан в Україні, що створювало значні перешкоди вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном три місяці з часу набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Факт перебування позивачки за межами території України сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Зазначає, що поважність пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини зумовлено обманом зі сторони відповідача ОСОБА_2 про відсутність будь-якого майна у ОСОБА_5 , даний факт жодним чином не досліджено судом першої інстанції, запровадженням карантинних обмежень, а також введенням воєнного стану в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 15.10.2011 року був зареєстрований шлюб, від якого у них є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 19, 21-28).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (т.1, а.с. 20).

26 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Калашнікової І.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 (т.1, а.с. 33).

У листі приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Калашнікової І.С. зазначено, що після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа за заявою матері та батька померлого ОСОБА_2 ; що ОСОБА_1 не надано доказів відносно фактичного місця проживання померлого разом з нею. Роз`яснено ОСОБА_1 звернутись до спадкоємиці, яка прийняла спадщину, про надання нею письмової згоди на подання заяви про прийняття спадщини, а у разі відмови такого спадкоємця - звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (т.1, а.с. 36-37).

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Аналіз положень частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах

є усталеною.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 459/2973/18 зазначено, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 148/2003/20 зазначено, що позивач посилався на такі причини пропуску шестимісячного строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини: хвороба; постійне проживання за кордоном у Федеративній Республіці Німеччині; наявність встановлених жорстких карантинних обмежень, в результаті чого установи та організації у цій країні не працювали. Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що наведені обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Під час шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, позивач перебував на лікарняному 30 календарних днів та 10 календарних днів. Тож суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не був позбавлений можливості в інший час протягом зазначеного шестимісячного строку надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу. Доказів того, що позивач за станом здоров`я фізично не міг цього зробити, до суду не надано.

У постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 347/2155/18 зроблено висновок про те, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому проживання позивача за межами України не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 464/4722/19 Верховний Суд виснував, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до посадової особи консульської установи України у Чеській Республіці на підставі статті 38 Закону України «Про нотаріат», а тому саме по собі проживання позивача за межами України, без доведення поважності інших причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалася на введення її в оману зі сторони родичів спадкодавця, а саме, про відсутність у ОСОБА_5 спадкового майна, запровадження карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби і пов`язані із цим обмеження, а також введення воєнного стану.

Як встановлено судом, спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а останнім днем звернення до нотаріуса із заявою було 17 травня 2021 року. Заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 подано 26 січня 2023 року, тобто більше ніж через два роки після закінчення строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що нею пропущено строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причини, а саме через перебування за межами території України, запровадженні карантині обмеження, та в подальшому запровадження воєнного стану на території України.

Так, Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 погодився з висновками судів, що саме лише перебування за межами країни не є поважною причиною пропуску строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини, яка унеможливила чи в інший спосіб перешкодила йому вчасно здійснити таку дію.

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

В даному контексті слід зазначити про наявність у законодавстві України механізму подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за № 1649/10248.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 вказаного Положення спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

Також за зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

З огляду на викладене, позивач не був позбавлений можливості протягом шестимісячного строку після смерті чоловіка ОСОБА_5 звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису) або особистим прибуттям до нотаріуса.

Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подав.

За встановлених у справі обставин, враховуючи, що сам факт існування певних карантинних обмежень та перебування позивача за кордоном не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що такі обмеження об`єктивно перешкоджали йому реалізувати своє право та своєчасно прийняти спадщину.

Посилання позивачки, як на поважну причину пропуску строку, на введення її в оману щодо наявності у ОСОБА_5 спадкового майна, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не свідчать про існування у неї об`єктивних та непереборних причин, які перешкодили подати заяву, що спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині.

Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, позивачка на протязі деякого часу після смерті чоловіка перебувала на території України і перешкод для подання заяви у неї не було, однак вона не скористалася правом на прийняття спадщини.

Колегія суддів наголошує, що відсутність інформації або необізнаність особи про наявність спадкового майна не можуть бути визнанні поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2024 року № 161/17389/23.

Встановивши, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його дружина ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з метою прийняття спадщини після його смерті лише 26 січня 2023 року, тобто з тривалим пропуском встановленого статтею 1270 ЦК України строку, надавши належну правову оцінку зазначеним позивачкою у позовній заяві причинам пропуску зазначеного строку (необізнаність про наявність спадкового майна, карантинні обмеження на території України, Італії, запровадження воєнного стану в Україні), суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування об`єктивних та непереборних причин, які перешкодили йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 у визначений законом шестимісячний строк, а саме з 17 листопада 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Слід звернути увагу, що обставини, зумовлені введенням в Україні воєнного стану, виникли після сплаву встановленого законом строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 грудня 2024 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк