Справа № 515/1450/24
Провадження № 2/513/1096/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в:

16 вересня 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Лиманської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкуванняза заповітом.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 уклав заповідальне розпорядження, яким на випадок своєї смерті розпорядився належним йому на праві приватної власності житловим будинком АДРЕСА_1 на користь доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належне йому майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав останньому на підставі книги погосподарського обліку № 9, за номером об`єкта погосподарського обліку 0685-1. За заявою ОСОБА_3 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. було заведено спадкову справу №21/2019 від 08 лютого 2019 року щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Постановою від 09 вересня 2024 року приватного нотаріуса Монастирліу О.П. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з причин відсутності державної реєстрації права власності на успадковане майно. Згідно з матеріалів спадкової справи спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована в АДРЕСА_1 . 09 вересня 2024 року до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. надійшла заява ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_1 повідомила, що документи які посвідчують право власності померлого на зазначене майно у неї відсутні і надати їх нотаріусу для вчинення нотаріальної дії-видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом неможливо. За наведених вище обставин позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим, позивачка змушена звернутися до суду.

Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 вересня 2024 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області, куди надійшла 01 жовтня 2024 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року розподілена судді Рязановій К.Ю.

03 жовтня 2024 року ухвалою судді позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ковпака Олександра Вікторовича до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом була залишена без руху.

10 жовтня 2024 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Ковпаком О.В. зазначені недоліки в ухвалі суду від 03 жовтня 2024 року були усунуті.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, з розглядом у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ковпак О.В. належним чином повідомлені про розгляд справи у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зарічне, Татарбунарського району Одеської області у віці 80 років помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12 грудня 2018 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6).

Відповідно до копії заповіту 07 листопада 2018 року ОСОБА_2 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Зарічне, Татарбунарського району Одеської області заповів на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,92 гектарів, згідно Державного акту II-ОД № 056900, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7577, та житловий будинок із земельною присадибною ділянкою в АДРЕСА_1 , який посвідчений в.о. старости сіл Трапівка, Новоселиця, Зарічне Л.О. Шевченко, зареєстровано в реєстрі за № 20 (а.с.7).

Згідно Виписок з погосподарських книги № 1, №11, №8, №10, № 17 по Лиманській сільській раді на 1992-1995 роки, 1996-2000 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, 2016-2020 роки, власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.8-12).

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, замовником якого є ОСОБА_1 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був побудований у 1949 році (а.с.13-18).

Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. від 09 вересня 2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 16 серпня 2022 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був побудований у 1949 році, тобто був збудований до введення в дію ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва.

Як убачається з Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості - житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість об`єкта складає 432754,52 грн.

Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-Х, кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Судом була досліджена спадкова справа №21/2019 до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої убачається, що 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 нотаріусом заведена спадкова справа № 21/2019.

14 серпня 2019 року приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 , після померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку площею 3,9205 га, що розташована на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За частиною 2 статті 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Як вже було зазначено судом, постановою приватного Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. від 09 вересня 2024 року, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України (постанова ВС від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц).

В судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визнання судом за позовом спадкоємця права власності на спадкове майно.

Тобто у встановлений законом строк позивачка, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийнявши, однак свідоцтво про спадщину на житловий будинок не видавалось, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, тобто її право власності не визнається іншою особою, а іншого способу захисту своїх прав аніж звернення з позовом до суду у позивачки немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Отже, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18), від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18)). У даній справі позивачем вірно визначено відповідача.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 18 Закону України, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 17 жовтня 2013 року № 868 передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 31 цього Закону передбачені особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.

Відповідно до зазначеного Закону, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини.

Обставини, які входять до предмету доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця (постанова Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі № 577/2233/20 (провадження № 61-2722св21)).

Як встановлено судом будинок по АДРЕСА_1 побудований у 1949 році, господарські приміщення до 1989 року; відповідно до виписки з погосподарської книги №10 за 1986-1988, 1992-1995 роки головою домогосподарства був ОСОБА_2 , позивачка має перешкоди в оформленні своїх спадкрвих прав.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов до висновку що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1261, 1265, 1268-1270 ЦК України, ст. ст.2, 5, 10-13, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 20 грудня 2017 року органом 5146, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивачів: адвокат Ковпак Олександр Вікторович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2333 від 18 вересня 2012 року, адреса: 68100, м.Татарбунари, вул. Центральна, 22 а, офіс 2, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Відповідач: Лиманська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, 68141, с. Лиман, вул. Героїв України, Білгород-Дністровського району Одеської області, .

Суддя К. Ю. Рязанова