КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/3189/24

19 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Будзан Л.Д. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати), -

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «СК «Країна» ) на свою користь пеню в сумі 28 294,52 грн, 3 % річних в сумі 12 898,84 грн та інфляційні втрати в сумі 64 419,96 грн у зв`язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування (регламентної виплати).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 серпня 2020 року у місті Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок отриманих тілесних ушкодження, завданих дорожньо-транспортною пригодою, ОСОБА_3 помер. Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР4706681.

11 грудня 2020 року позивачка звернулась до відповідача з повідомленням про вчинення дорожньо-транспортної пригоди та заявою на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника. Вказані документи отримані відповідачем 17 грудня 2020 року.

18 лютого 2021 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди в сумі 18 892 грн. Натомість не сплачено страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, в сумі 170 028 грн, після спливу 90 днів, 17 березня 2021 року, у відповідності до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 23 травня 2023 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року, задоволено позовні вимоги позивачки та стягнуто з відповідача страхове відшкодування в сумі 170 028 грн.

26 вересня 2023 року на виконання рішення суду відповідачем сплачено на користь позивачки страхове відшкодування.

Позивачка посилається на те, що відповідачем допущено значне прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання) у зв`язку з чим, позивачка також зазнала майнових втрат від знецінення коштів і має право на отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами. Вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) позивачем мотивовано посиланнями на ст. 625 та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до АТ «СК «Країна» про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 пеню за період із 13 по 25 вересня 2023 року в сумі 2 273,25 грн, інфляційні втрати за період із 13 по 25 вересня 2023 року в сумі 850,00 грн, 3 % річних за період з 13 по 25 вересня 2023 року в сумі 168,00 грн, інфляційні втрати за період з 17 березня по 04 серпня 2021 року в сумі 3 936,71 грн, 3 % річних за період з 17 березня по 04 серпня 2021 року в сумі 1 956,00 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що на спірні правовідносини поширюються приписи статті 625 ЦК України, проте суд не погодився з періодом, за який позивачка просить стягнути вказані грошові кошти. Період, під час якого розглядалась цивільна справа № 296/6958/21 щодо стягнення з ПАТ «СК «Країна» на користь позивачки розміру страхового відшкодування, не входить до періоду, за який підлягають до стягнення три відсотки річних та інфляційні втрати, пеня в даній справі. Тому суд зазначив, що позивачка має право на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені за період з 13 вересня 2023 року (наступний день після ухвалення постанови Житомирського апеляційного суду 12.09.2023) по 25 вересня 2023 року (день виплати відповідачем на користь позивачки суми шкоди у розмірі 170028 грн на виконання рішення суду), а також за період з 17 березня 2021 року (через 90 днів з моменту виникнення обов`язку щодо виплати страхового відшкодування) по 04 серпня 2021 року (дата звернення ОСОБА_1 з позовом до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ПАТ «СК «Країна» про стягнення страхового відшкодування).

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А.О. 19 вересня 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду, за який мають нараховуватись штрафні санкції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Оскільки 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату та її здійснення або відмову у виплаті страхового відшкодування сплинув 17.03.2021 року, то починаючи саме з 18.03.2021 року відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника з урахуванням індексу інфляції за період із 18.03.2021 року по 26.09.2023 року, що становить 234 447,96 грн, з яких 64 419,96 грн є інфляційним збільшенням боргу. Також, починаючи з 18.03.2021 року по 18.03.2022 року відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 28 294,52 грн та за період з 18.03.2021 року по 26.09.2023 року - 3% річних в розмірі 12 898,84 грн, нараховані на суму 170 028,00 грн страхового відшкодування.

Вважає, що наведений розрахунок та зазначений період нарахування штрафних санкцій є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам закону. Через неправомірні дії страховика (відповідача), після спливу 90-денного терміну позивачка була вимушена звернутись 05.08.2021 року до Корольовського районного суду м. Житомира (справа № 296/6958/21) за захистом своїх порушених прав та інтересів з метою стягнення страхового відшкодування у розмірі 170 028,00 грн в судовому порядку, оскільки при досудовому врегулюванні АТ «СК «Країна» таку виплату не здійснило. Справа № 296/6958/21 була переглянута Житомирським апеляційним судом 12.09.2023 року та винесено відповідну постанову, а до того часу відповідачем не було вчинено дій пов`язаних з виплатою недоплаченого страхового відшкодування.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що перебіг строку виплати для страховика припиняється у випадку розгляду дорожньо-транспортної пригоди в цивільній справі зокрема, посилаючись на пункт 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, відповідно до якого - якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Такі доводи суду першої інстанції є невірними та не відповідають нормам матеріального права, зокрема п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, оскільки дана дорожньо-транспортна пригода не перебувала на розгляді у цивільній справі. На розгляді суду перебувала цивільна справа щодо стягнення зі страховика недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 170 028,00 грн, а не дорожньо-транспортна пригода.

У жовтні 2024 року представник АТ «СК «Країна» - Усенко А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання сторони не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності не з`явившихся сторін.

07 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2020 року близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у правій смузі руху проїзної частини вулиці Жуйка, поблизу буд. 14 у м. Житомирі, у напрямку до вулиці Великої Бердичівської, у порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України не дотримався безпечної дистанції та, як наслідок, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який здійснював рух попереду у правій смузі руху вул. Жуйка у попутному напрямку відносно руху автомобіля «Opel Vivaro», номерний знак номерний знак НОМЕР_1 . Після наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 останнього відкинуло до правого тротуару вул. Жуйка у м. Житомирі, де він впав на пішохода, який рухався по вказаному тротуарі у зустрічному по відношенню до автомобіля напрямку руху. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, і знаходяться у прямому причинному зв`язку із його смертю. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік;

Відповідальність власника транспортного засобу «Opel Vivaro», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АР 4706681).

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до статей 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомила ПАТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 13 серпня 2020 року;

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до статті 35 та пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулася до ПАТ «СК «Країна» з заявами на виплату страхового відшкодування та просила виплатити страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою у розмірі 18 892 грн та втратою годувальника у розмірі 170029 грн.

АТ «СК «Країна» листами від 14 та 16 квітня 2021 № № 8786/21, 8987/21 повідомило ОСОБА_1 про необхідність надати додаткові документи для отримання страхового відшкодування по утриманцям.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року у справі № 296/6958/21, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін, позов ОСОБА_1 до АТ «СК «Країна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задоволено, стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 170 028 гривень мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, належного дочці загиблого.

26 вересня 2023 року на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року у справі № 296/6958/21, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін, відповідачем сплачено на користь позивачки страхове відшкодування в сумі 170 028 грн, що не заперечувалось сторонами у справі.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивачка посилається на те, що відповідачем допущено значне прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання) у зв`язку з чим, остання зазнала майнових втрат від знецінення коштів і має право на отримання компенсації від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами на підставі статті 625 та ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі не сплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року у справі № 296/6958/21, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін, позов ОСОБА_1 до АТ «СК «Країна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задоволено, стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 170028 гривень мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, належного дочці загиблого.

26 вересня 2023 року на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року у справі № 296/6958/21, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року залишено без змін, відповідачем сплачено на користь позивачки страхове відшкодування в сумі 170 028 грн, що не заперечувалось сторонами у справі.

З огляду на те, що у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, то такий строк розпочався з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим в справі про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 447/2222/20.

З урахуванням наведеного, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з АТ «СК «Країна» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Таким чином доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наведеними висновками суду касаційної інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий: Судді: