КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 754/10595/15-ц, виданого 07 листопада 2016 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») заборгованості за кредитним договором в сумі 389 633,86 доларів США, пені в сумі 3 072 570,35 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 3 654,35 грн, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що за результатом укладення з банком і виконання ним додаткової угоди до вказаного кредитного договору на даний час його обов`язок як боржника перед стягувачем відсутній у зв`язку з його припиненням внаслідок добровільного виконання.

АТ «Укрексімбанк» у письмових поясненнях на подану заяву зазначило, що ОСОБА_1 зобов`язання за укладеною додаткового угодою були виконані в повному обсязі, у зв`язку з чим банком надано лист про повне виконання зобов`язань за кредитним договором, тому просило при ухваленні судового рішення врахувати зазначені обставини.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник в особі представника - адвоката Шипілова О.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

Заявник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може призвести до неможливості стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки вказана заява була подана 10 липня 2024 року, тобто раніше, ніж державний виконавець міг здійснити виконавчі дії щодо стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке було відкрито лише 19 липня 2024 року.

Суд не взяв до уваги відсутність матеріального обов`язку боржника перед АТ «Укрексімбанк» у зв`язку з його добровільним виконанням шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору поза межами виконавчого провадження та не застосував норми частини другої статті 432 ЦПК України.

04 грудня 2024 року до апеляційного суду від Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, який залишений судом апеляційної інстанції без розгляду на підставі статей 126, 360 ЦПК України з огляду на те, що поданий з порушенням встановленого судом п`ятиденного строку на подання такого відзиву і без порушення клопотання про поновлення цього процесуального строку із наведенням поважних причин, які об`єктивно перешкоджали реалізувати право на подання відзиву.

Учасники справи (провадження) в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили,тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини третьої статті 360, частини другої статті 372 і частини третьої статті 432 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 389 633,86 доларів США, пеню в сумі 3 072 570,35 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,35 грн.

На підставі вказаного судового рішення 07 листопада 2016 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 754/10595/15-ц, який з 29 листопада 2016 року перебував на примусовому виконанні у ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

18 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за заявою АТ «Укрексімбанк» на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно 18 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Гречухом О.Я. прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 38 966,39 доларів США та 307 622,44 грн, що становило 10 % від суми стягнення за виконавчим документом.

Примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору було виділено в окреме виконавче провадження № НОМЕР_4.

У подальшому, старшим державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Дяченко А.О. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 754/10595/15-ц від 07 листопада 2016 року.

02 листопада 2022 року на підставі постанови цього ж державного виконавця про передачу виконавчого провадження вказаний виконавчий лист передано до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ).

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист № 754/10595/15-ц від 07 листопада 2016 рокуперебуває на виконанні в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3.

Також суд встановив, що на виконанні зазначеного відділу ДВС наявне відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1, де стягувачем значиться Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), а боржником - ОСОБА_1

25 вересня 2023 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 27107С83-0002 до кредитного договору № 27107С83 від 16 серпня 2007 року, у якій сторони домовились, що існуюча станом на дату укладання цієї додаткової угоди прострочена заборгованість за кредитним договором складає 622 496,83 доларів США, що станом на 25 вересня 2023 року за офіційним курсом НБУ становить 22 763 837,58 грн, 3 072 570,35 грн та 3 654,35 грн судового збору, а також визначили порядок і графік погашення заборгованості, за якими боржником було сплачено 45 % від встановленої сторонами основної суми боргу і пені, що становить 11 878 629,00 грн.

Відповідно до додатку № 1 до додаткової угоди № 27107С83-0002 від 25 вересня 2023 року АТ «Укрексімбанк» повідомив про анулювання (прощення) заявнику залишку заборгованості станом на 20 червня 2024 року, а також підтвердив, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 27107С83 від 16 серпня 2007 року вважаються виконаними у повному обсязі (а.с. 71-73,т. 4).

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що не дивлячись на те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором вважаються виконаними у повному обсязі, в останнього залишився наявний обов`язок по сплаті виконавчого збору, оскільки виконавчий лист № 754/10595/15-ц не був відкликаний (повернутий) та перебував на виконанні в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), а також існує відкрите виконавче провадження № НОМЕР_1, де стягувачем є цей відділ, а боржником - ОСОБА_1 .

Отже, на думку суду, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після проведення численних виконавчих дій в ході здійснення виконавчого провадження, може призвести до неможливості стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. До того ж, виконавчий лист було видано на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, та він відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, немає.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Однак в законі не наведено чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зокрема у частині другій статті 432 ЦПК України.

Словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення внаслідок виконання, проведеного належним чином.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суть процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд першої інстанції установив та підтвердив АТ «Укрексімбанк», що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 27107С83 від 16 серпня 2007 року є виконаними у повному обсязі внаслідок часткового погашення боргу і анулювання (прощення) йому залишку непогашеної суми заборгованості.

Разом з тим, суд вказав, що у заявника існує обов`язок по сплаті виконавчого збору, в тому числі в межах відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_1, де стягувачем значиться Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), а боржником - ОСОБА_1 , а тому визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може призвести до неможливості стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:

виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, як і виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено положеннями статті 26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що держаними виконавцями в межах виконавчих проваджень № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, відкритих з примусового виконання виконавчого листа, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, були винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, які виконуються в рамках окремих виконавчих проваджень № НОМЕР_4 та № НОМЕР_1, де стягувачами значаться відповідні відділи ДВС, а боржником - ОСОБА_1 .

За змістом пункту 5 частини першої статті 39 та частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для стягнення з боржника виконавчого збору, однак наявність постанов про стягнення виконавчого збору та відкритих на їх підставі виконавчих проваджень, не є перешкодою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню через відсутність (припинення) обов`язку боржника перед стягувачем.

Отже, зазначені вище постанови про стягнення коштів виконавчого провадження та покладений ними на боржника обов`язок по сплаті виконавчого збору не є тією обставиною, яка відповідно до положень статті 432 ЦПК України унеможливлює визнання виконавчого листа про стягнення присудженої судом суми заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 754/10595/15-ц, виданого 07 листопада 2016 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 389 633,86 доларів США, пені в сумі 3 072 570,35 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 3 654,35 грн, у зв`язку з припиненням зобов`язання за кредитним договором внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, є необґрунтованим.

Наведеного висновку суд першої інстанції дійшов помилково, оскільки не застосував до спірних правовідносин положення статей 3, 26, 27, 39, 42 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно не врахував, що здійснення виконавчих проваджень про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, у тому числі виконавчого збору, на підставі відповідних постанов державних виконавців не є тією обставиною, яка зумовлює неможливість визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення, яке фактично виконано боржником відповідно до досягнутих зі стягувачем домовленостей.

Таким чином, обставини, на які послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є належною матеріальною та/або процесуально-правовою підставою для відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в силу вимог частини другої статті 432 ЦПК України, а відтак колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для прийняття такого процесуального рішення не відповідає встановленим обставинам та не узгоджується із нормами матеріального і процесуального права.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального та зпорушенням норм процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 754/10595/15-ц, виданий 07 листопада 2016 року Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства«Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 389 633,86 доларів США, пені в сумі 3 072 570,35 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 3 654,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній