ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2247/23Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/906/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Білик Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я. у цивільній справі №607/2247/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілії Іванівни, про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_5 попередньо говорив про своє заповітне розпорядження, зокрема зазначив, що все своє майно заповідає позивачу. ОСОБА_3 зазначає, що батько не мав наміру заповідати будь-кому із сторонніх осіб належне йому майно. Останні роки життя ОСОБА_5 був хворий на рак та проходив лікування у Тернопільському обласному клінічному онкологічному диспансері. Позивач щомісяця надсилав батьку кошти на банківську картку у розмірі 15 000,00 гривень для лікування. Також покликається на те, що для організації гідного похорону та проведення всіх релігійних обрядів, він передав дружині батька ОСОБА_1 кошти в розмірі 1 000 Євро. Хвороба та її лікування значно вплинули на стан здоров`я батька, зокрема, він не завжди міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, плутався у часових рамках, через немічність і постійну втому від хвороби був безпорадним, постійно знесиленим та легко піддавався сторонньому впливу, оскільки сам собі вже не довіряв. ОСОБА_5 постійно дуже сильно хвилювався, що через воєнний стан його не буде де та кому поховати, що його не зможуть гідно провести в останню путь, на що його дружина ОСОБА_1 відповідала, що за умови складення заповіту на її ім`я вона про все подбає та у батька буде гідний похорон.

Після смерті батька ОСОБА_3 стало відомо, що батьком було складено два заповіти від 23 листопада 2022 року № 1168 та від 05 січня 2023 № 12.

ОСОБА_3 зазначає, що у заповітах не вказано повністю місця та часу його складення, а саме: години та хвилин вчинення нотаріальної дії, копії заповітів не розбірливі та не відповідають загальному вигляду заповіту. Всупереч вимогам Інструкції не було внесено відомості про посвідчення заповіту до Спадкового реєстру. Вказано, що заповіт посвідчено у м. Тернопіль без зазначення вулиці, номеру будинку, в якому посвідчено заповіт. Також копії заповітів не містять підписів ні нотаріуса, ні спадкодавця, відсутня печатка нотаріальної контори (нотаріуса). Заповіти не відповідають загальноприйнятим поняттям (вимогам) щодо заповіту, оскільки не містять точного знакового відтворення змісту чи документної інформації іншого документа, а саме заповіту. Нотаріус мала вказати чітко адресу вчинення нотаріальної дії і причину, з якої вона вчиняється за цією адресою, а тому незазначення вказаних обставин у заповітах та у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є порушенням вимог законодавства.

У зв`язку із наведеним та посилаючись на ст. ст. 203, 215, 225, 228-231, 233, 236, 1248 1257 ЦК України ОСОБА_3 , з урахуванням уточнень просив суд :

- визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_5 23 листопада 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілією Іванівною, за реєстровим № 1168, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом позбавлення ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом майна померлого ОСОБА_5 ;

- визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_5 05 січня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., за реєстровим № 12, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом позбавлення ОСОБА_1 права на спадкування за заповітом майна померлого ОСОБА_5 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки спірні заповіти не відповідають встановленій законом формі, зокрема не вказано повністю місця та часу їх складення, їх копії нерозбірливі та не відповідають загальному вигляду заповіту, не внесено відомостей про посвідчення заповіту до Спадкового реєстру, копії заповіту не місять підписів нотаріуса, спадкодавця, відсутня печатка нотаріуса. Спадкодавець в останні роки свого життя хворів, тому не завжди міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та легко піддавався сторонньому впливу. Також посилається на доводи, викладені у позовній заяві.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, однак від його представника адвоката Майки М.Б. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Білик Л.С., яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

1 серпня 2011 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис за № 1334.

Заповітом від 23 листопада 2022 року ОСОБА_5 , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку, площею 0,071 га, кадастровий номер: 010011125, що знаходиться на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільська область та будинок, що розташований на цій земельній ділянці, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заповіт складено 23 листопада 2022 року об 10 год 25 хв за адресою АДРЕСА_1 . На прохання ОСОБА_5 заповіт складено з його слів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., зачитано вголос, відповідає дійсним намірам ОСОБА_5 , і він, усвідомлюючи значення своїх дій і діючи добровільно, підписав його власноручно.

У звязку з хворобою та фізичною вадою заповідача і на його особисте прохання заповіт посвідчено нотаріусом ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_2 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 1168.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, номер витягу 70714935 від 23.11.2022, заповіт ОСОБА_5 від 23.11.2022 року зареєстрований у Спадковому реєстрі 23 листопада 2022 року о 12 год 31 хв, номер у спадковому реєстрі 69957541, бланк НСА 666226, номер в реєстрі нотаріальних дій 1168.

Відповідно до Заповіту від 05 січня 2023 року, ОСОБА_5 , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, в присутності двох свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру АДРЕСА_3 , заповів в рівних частках кожному: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 у зв`язку хворобою та фізичною вадою не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та нотаріуса присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та підписаний ОСОБА_10 .

У звязку з хворобою та фізичною вадою заповідача і на його особисте прохання цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрований в нотаріальному реєстрі за №12.

Вказаний заповіт також зареєстрований у Спадковому реєстрі 05 січня 2023 року о 15:46, номер у спадковому реєстрі 70120450, бланк НСЕ 808232, номер в нотаріальному реєстрі 12, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71096429.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 65, який зареєстровано Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

ОСОБА_1 оплатила послуги за поховання ОСОБА_5 у сумі 26 320,00 гривень що підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 07 січня 2023 року.

Згідно свідоцтва про поховання №858 від 08 січня 2023 року, виданого ОСОБА_1 - користувачу місця, який 09 січня 2023 року на ділянці № НОМЕР_3 , ряд № НОМЕР_4 , місце № НОМЕР_5 двійне, розміщеного в м. Тернополі, здійснено поховання померлого ОСОБА_5 .

13 січня 2023 року була проведена реєстрація спадкової справи №70143648, номер у нотаріуса 1/2023, спадкодавець ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, серія АКО №056548, виданим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Тетяною Іванівною.

16 лютого 2023 року о 12:45 надійшла заява ОСОБА_1 до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про те, що син померлого чоловіка ОСОБА_9 самовільно без її дозволу поміняв замок вхідних дверей у квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку №4580.

З епікризів, наданих КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР щодо пацієнта ОСОБА_5 , вбачається, що йому встановлено діагноз: С-ч спинки язика ІІ кл.гр. (рT2N0M0).М в шийний л/вузли справа.

Згідно відповіді КНП «ТОКПЛ» ТОР вих. № 03-7/1875 від 29 травня 2023 року на запит суду, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за медичною допомогою в КНП «ТОКПЛ» ТОР не звертався.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що складені ОСОБА_5 заповіти за формою, порядком їх посвідчення, відображенням дійсного волевиявлення заповідача відповідають вимогам законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо їх посвідчення, у звязку з чим у приватного нотаріуса Терещук Л.І. були відсутні підстави для неприйняття таких заповідальних розпоряджень. Позивач не довів належними і допустимими доказами, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 на момент складання заповітів не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі №693/319/20 зроблено висновок про те, що у разі предявлення вимоги про визнання правочину недійсним з наведенням декількох взаємовиключних підстав саме на суд покладено обовязок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з тих фактів, що установлені під час розгляду справи, та визначити, якій правовій нормі не відповідає оспорюваний правочин, тобто яке саме імперативне право підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 12, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції надав оцінку усім доводам позивача та наявним у матеріалах справи доказам, і прийшов до законного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог про недодержання форми заповітів та відповідно їх нікчемність.

У частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, які законодавець покладає в основному для можливості їх застосування.

Ці обставини в сукупності свідчать про те, що вони беруться до уваги як об`єктивні перешкоди для запрошення нотаріуса посвідчити заповіт.

Водночас наведені у зазначених вище статтях правові механізми доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Заповіт ОСОБА_5 від 23 листопада 2022 року було складено об 10 год 25 хв за адресою: АДРЕСА_1 . Цей заповіт на прохання ОСОБА_5 складено з його слів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., зачитано вголос, відповідає його дійсним намірам, і він, усвідомлюючи значення своїх дій і діючи добровільно, підписав його власноручно у присутності нотаріуса. У звязку з хворобою та фізичною вадою заповідача і на його особисте прохання заповіт посвідчено за адресою АДРЕСА_2 .

Заповіт ОСОБА_5 від 05 січня 2023 року було складено об 14 год 55 хв за адресою: АДРЕСА_1 . На прохання ОСОБА_5 , цей заповіт складено з його слів, Терещук Л. І., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 у зв`язку з хворобою та фізичною вадою не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та її, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та підписаний ОСОБА_10 . У зв`язку з хворобою та фізичною вадою заповідача і на його особисте прохання, заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_7 та особу, яка підписала заповіт - ОСОБА_10 , які підтвердили обставини вчинення спірного заповіту від 05 січня 2023 року.

Обидва заповіти ОСОБА_5 - від 23.11.2022 року та від 5.01.2023 року були складені та посвідчені приватним нотаріусом Терещук Л.І. з дотриманням вимог, визначених пунктами 1.1- 1.11 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заповіти відповідають загальним вимогам до форми заповіту, визначеним ст. 1247 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заповіти ОСОБА_5 від 23 листопада 2022 року та 05 січня 2023 року відповідають вимогам законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо їх посвідчення. У заповіті від 5 січня 2023 року вказана причина, з якої його текст не підписаний особою, що його вчиняє (хвороба-рак горла), та цей заповіт містить підпис іншої особи, яка на прохання заповідача підписала заповіт, заповіт прочитано вголос та підписано у присутності свідків, особи яких встановлено за паспортними даними та роз`яснено їм відповідні права, приватний нотаріус Терещук Л. І. перевірила дієздатність заповідача, роз`яснила йому зміст статей 1241, 1307 ЦК України.

Щодо позовних вимог про недійсність заповітів з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України.

Згідно із частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 317/1029/20).

Позивач звертався до суду з клопотанням про призначення у справі такої експертизи і суд її призначив, про що є відповідна ухвала, однак вона не була виконана через несплату ОСОБА_3 її вартості, яка, на думку останнього, є надмірною.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 за допомогою належних і допустимих доказів не довів, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 на момент складання і посвідчення спірних заповітів не було вільним і не відповідало його волі.

Щодо позовних вимог про недійсність заповітів з підстав, передбачених 230 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно роз`яснень викладених у п. 20 постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Враховуючи, що заповіт є одностороннім правочином, то для визнання його недійсним не може застосовуватися положення ст. 230 ЦК України.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 757/31035/15-ц.

З урахуванням вищевикладеного доводи ОСОБА_3 про те, що спірні заповіти були складені ОСОБА_5 під впливом обману, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо позовних вимог про визнання заповітів недійсними з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту застосування до ОСОБА_5 фізичного або психологічного тиску з боку відповідачів чи інших осіб при складанні заповітів позивач не надав.

Щодо позовних вимог про недійсність заповітів з підстав, передбачених ст. 228 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Аналіз змісту частини першої статті 228 ЦК України дає підстави для висновку, що при вчиненні правочину, що порушує публічний порядок, відбувається, перш за все, порушення вимог актів, що закріплюють окремі елементи публічного порядку, такі як, зокрема, Конституція України, Кримінальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення. Термін «публічний порядок» необхідно розуміти як оціночний критерій, елементи якого закріплені в публічно-правових нормативних актах держави, що визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави. Тому правовий захист не надається жодним правам чи інтересам, які могли б виникнути з дії, що порушує публічний порядок.

У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15 зроблено висновок, що статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Скаржником не доведено та судом не встановлено підстав нікчемності спірних заповітів з підстав порушення публічного порядку.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено використання наданих ОСОБА_3 коштів на організацію похорону ОСОБА_5 , оскільки вказані обставини не входять у предмет доказування у даній справі, так як не підтверджують чи спростовують волевиявлення заповідача на вчинення спірних заповітів.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.