Провадження № 2/522/7812/24
УХВАЛА

16 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 110 000 доларів США.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 25.10.2024, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.12.2024.

До суду 12.12.2024 надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди. Згідно змісту мирової угоди, сторони домовилися в рахунок погашення заборгованості, передати в особисту приватну власність ОСОБА_1 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та два машиномісця №46 та № НОМЕР_1 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

На обґрунтування заяви вказують, що сторони можуть вийти за межі предмета спору, за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Умови морової угоди не суперечать загальним засадам законодавства та спрямовані на врегулювання спору шляхом взаємних поступок і стосується лише прав та обов`язків сторін. Загальна оцінка майна проведена на сайті ФДМУ становить 4 420 332,46 грн, тобто 106 097,825 доларів ШСА, тоді як ціна позову становить 110 000 доларів США. Вжиття судом заходів забезпечення позову робить неможливим вчинення будь-яких реєстраційних чи нотаріальних дій щодо майна. Мирова угода укладена на підставі взаємних поступок та не порушує права та інтереси третіх осіб.

У судовому засіданні 16.12.2024 представник позивача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 підтримали мирову угоду та просили її затвердити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст мирової угоди, суд приходить до наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини сьомої статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Так, відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь - якій стадії судового процесу.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Зі змісту поданої до суду мирової угоди вбачається, що сторони по справі намагаються шляхом укладення мирової угоди здійснити перехід права власності на нерухоме майно, а саме, на квартиру та машиномісце, тобто умови мирової угоди не направлені на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на нерухоме майно, тоді як предметом спору, за яким укладена мирова угода, було стягнення боргу за договором позики.

Предметом спору є стягнення позики у розмірі 110 000 доларів США.

Оскільки, судом встановлено, що зазначене вище нерухоме майно не було предметом спору, а тому, мирова угода затвердженню судом не підлягає.

При вирішенні питання щодо визнання мирової угоди суд звертає увагу сторін, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема органи, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють державну реєстрацію, а судові рішення не можуть підміняти посвідчення правочинів, зокрема, щодо переходу права власності на нерухоме майно.

В даному випадку суд не вбачає підстав для визнання даної мирової угоди, оскільки зазначена мирова угода не стосується прав та обов`язків сторін, що випливають з самого предмета позову, умови мирової угоди не пов`язані зі спірними правовідносинами її зміст зводиться до виникнення права власності за позивачем на нерухоме майно, яке належить відповідачу.

За положеннями ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п. 1 ч. 5ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Враховуючи наведені судом обставини, наявні підстави для висновку про те, що мирова угода, за якою сторони дійшли згоди про передачу нерухомого майна в рахунок погашення боргу, фактично є інструментом не для захисту цивільних прав та інтересів сторін, а для переходу права власності на майно.

Керуючись ч. 7 ст. 49, ст. 207, п. 5 ч. 1 ст. 255, 258, 260, 353 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 12 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 19 грудня 2024 року.

Суддя В.Я.Бондар