Житомирський апеляційний суд
Справа №291/8/20 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №291/8/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. у смт.Ружині,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило станом на 31 жовтня 2019 року стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 21 березня 2007 року в сумі 124 448,45 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 291,07 грн та заборгованість за процентами за період з 21 березня 2007 року по 31 липня 2018 рік в сумі 121 157, 38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 21 березня 2007 року підписала анкету-заяву №б/н. При підписанні анкети-заяви вона підтвердила ознайомлення та погодилася із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, про що свідчить її підпис. Погодилася, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Банком був встановлений кредитний ліміт у розмірі 4 000 грн. Банк зобов`язання виконав у повному обсязі, але відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути у судовому порядку.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2020 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2007 року №б/н у сумі 3 291,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав в цій частині апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що відповідно до укладеного договору від 21 березня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір, про що свідчить особистий підпис відповідача на заяві. Тобто, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, в заяві позичальника та Умовах та Правилах надання банківських послуг. У заяві міститься погоджена сторонами процентна ставка за користування кредитом 3% на місць, строки та порядок внесення коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні процентів за користування кредитом, враховуючи, що при укладенні договору процентна ставка сторонами визначена та погоджена.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь банка тіла кредиту в сумі 3 291,07 грн, оскільки в зазначеній частині судове рішення не оскаржується.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині (процентів за користування кредитом) відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 21 березня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання заяви. Відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, про що свідчить її підпис. Погодилася, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. До позовної заяви банк додав Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані.

Згідно з наданим банком розрахунком, за відповідачем рахується заборгованість за договором від 21 березня 2007 року №б/н станом на 31 жовтня 2019 рік у сумі 124 448,45 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 291,07 грн, заборгованості за процентами в сумі 121 157, 38 грн за період із 21 березня 2007 року по 31 липня 2018 року (а.с.6-12).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша ст.638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

На обґрунтування позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, банк посилався на погоджену проценту ставку в заяві та Тарифи обслуговування кредитних карт та Умови і Правила надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, в тому числі штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.

Разом з тим, Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і Правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомилася та погодилася відповідач, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказані Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 21 березня 2007 року шляхом підписання заяви.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції наявності особистого підпису ОСОБА_1 на заяві при погодженні процентної ставки 3% на місяць (36% на рік) є обґрунтованими. Так, у заяві від 21 березня 2007 року погоджена процентна ставка на місяць 3% (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році).

Як убачається з розрахунку заборгованості, при нарахуванні з 01 квітня 2015 року процентів за користування кредитом банк став у односторонньому порядку застосовувати процентну ставку, що перевищила 3% на місць або 30% на рік, хоча матеріали справи не містять доказів погодження із відповідачем процентної ставки за користування кредитом на рівні 43,2% річних або 3,6% на місяць, що прослідковується також із довідки про рух коштів по рахунку (а.с.57-64). Як вже зазначалося вище, відповідач Умови та Правила надання банківських послуг не підписувала.

Разом із тим, у матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування строку позовної давності, що відповідає положенням частини третьої ст.267 ЦК України (а.с.53-54).

Норма частини четвертої ст.267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із цим позовом до суду банк звернувся 23 грудня 2019 року (а.с.31а). Отже, можуть бути стягнуті проценти за користування кредитом у судовому порядку за період не раніше з 23 грудня 2016 року та до 31 липня 2018 року (строк обмежується граничним строком заявленим позивачем).

За простим математичним підрахунком за цей період (у межах строку позовної давності) проценти за користування кредитом становлять 1 898,90 грн (3 291,07 *36%:365 дн*585 дн.).

Разом із тим, на погашення заборгованості відповідачем на період із 23 грудня 2016 року проплачена заборгованість у сумі 3 063,62 грн, яка має бути віднесена на сплату процентів за користування кредитом у відповідності до норм ст.534 ЦК України, яка унормовує черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням спочатку сплачуються проценти, а потім основна сума боргу. Сплачена позивачем сума 3 063,62 грн перевищує суму процентів за користування кредитом, яка нарахована у межах строку позовної давності із використанням процентної ставки, яка погоджена сторонами у заяві від 21 березня 2007 року (3 063,62 грн (сплачена відповідачем сума) > 1 898,90 грн (проценти за користування кредитом у межах строку позовної давності за період із 23 грудня 2016 року по 31 липня 2018 року).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що банку слід відмовити у стягненні процентів за користування кредитом.

Прикінцевими положеннями Закону України від 19 червня 2024 року №3831-ІХ передбачено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: