УХВАЛА

19 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 463/2837/21

провадження № 61-16082ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Держави України в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року,

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 уперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху (касаційне провадження № 61-13812ск24).

У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки відповідно до штемпелю на конверті подана 26 листопада

2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

У клопотанні, доданому до касаційної скарги заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у встановлений законом строк, проте ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу було повернуто заявнику у зв`язку із невиконанням недоліків касаційної скарги.

Однак заявник не наводить доводів щодо обставин, які об`єктивно перешкоджали йому виконати вимоги ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху (касаційне провадження № 61-13812ск24) та привести касаційну скаргу у відповідність до вимог чинного законодавства при первинному зверненні до суду касаційної інстанції.

Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки невиконання вимог ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.

Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження, оскільки заявник має довести обставини, які перешкоджали йому виконати вимоги ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги при первісному та повторному зверненні до суду касаційної інстанції.

Положення закону про те, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, установлених для цього, а у суду - обов`язку поновити такий строк у разі його пропуску, за відсутності поважних причин.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

При цьому, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує, щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи, а не лише для позивача, який не виконав вказівки Верховного Суду.

Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії або навести інші підстави з відповідними доказами.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 60, 129, 129-1 Конституції України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ЦПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не було застосовано статті 8, 22, 40, 55, 56, 60, 129, 129-1 Конституції України, тому доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 60, 129, 129-1 Конституції України у спірних правовідносинах є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій не застосовували вказані норми і не покладали їх в основу своїх рішень (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 454/2859/22).

Отже, касаційна скарга не містить обґрунтування пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України у даній справі. Інших підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених статтею 389 ЦПК України, касаційна скарга не містить.

Заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець