"04" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Лазоришин А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
28.06.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить надати йому додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті його сина ОСОБА_2 .
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на кв. АДРЕСА_1 . Позивач є рідним батьком померлого та спадкоємцем першої черги, однак пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини через перебування на тимчасово окупованій території в м. Донецьку, відсутність оригіналів правовстановлюючих документів та карантинними обмеженнями введеними через пандемію Ковід-19. Крім того, позивач був вимушений в судовому порядку оспорювати договір купівлі-продажу від 02.06.2021 року, за яким його померлий син начебто відчужив кв. АДРЕСА_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2023 року №755/2290/22 договір купівлі-продажу від 02.06.2021 року був визнаний недійсним. Необхідність відновлювати права сина на квартиру в судовому порядку також перешкоджало прийняттю спадщини у встановлені законодавством строки. Позивач вказує, що його син протягом останніх років життя проживав разом із ним в АДРЕСА_2 і тому позивач думав, що він прийняв спадщину після смерті сина, як такий, що постійно проживав разом із ним на час відкриття спадщини, однак нотаріус відмовив у відкритті спадщини за відсутності можливості встановити факт спільного проживання позивача з його сином та тимчасово окупованій території. Також позивач зазначає, що на момент прийняття рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, він через воєнний стан перебував за межами України та не міг вчасно отримати рішення суду і звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 27.08.2024 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та витребувано матеріали спадкової справи.
До початку проведення судового засідання представник позивача звернувся до суду з заявою, у якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позов задовольнити та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини терміном два місяці.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Крім того, убачається, що відповідач отримавши 26.07.2024 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не викладала жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_2 , батьком якого є ОСОБА_1 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у м. Донецьк, актовий запис про що складений лише 25.04.2019 року (а.с. 13).
Убачається, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьк (Україна), був встановлений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2019 року у справі №640/4540/19 (а.с. 6-8).
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2023 року у справі №755/2290/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , від 2 червня 2021 р. посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської обл. Сушик О.В укладено від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованого в реєстрі за №151.

Із наявної в матеріалах справи Актуальної інформації про право власності вбачається, що 24.09.2018 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності (номер запису про право власності 28122488) на кв АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №335 від 03.05.2012 року (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000) (а.с. 5).

За змістом листа-роз`яснення ПН КМНО Пахниць Н.В. від 10.06.2024 року №73/01-16, приватний нотаріус розглянувши усне звернення ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ) щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_2 дійшла висновку про неможливість вчинення нотаріальних дій. Нотаріусом встановлено наступні факти: за даними Спадкового реєстру не відкрито спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_1 не подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини; встановити, що ОСОБА_1 , проживав та був зареєстрований на час смерті з сином, ОСОБА_2 , за однією адресою неможливо (а.с. 14).

За змістом відповіді ПН КМНО Пахниць Н.В. від 08.10.2024 року, нею не заводилось спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідно до інформації Спадкового реєстру станом на 08.10.2024 року - спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не заводилась (а.с. 35).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам та встановленим обставинам, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його сина, терміном у два місяці.

Позивач є батьком померлого, тобто спадкоємцем першої черги за законом і інші спадкоємці першої черги щодо майна померлого, як і будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до органів нотаріату не звертались.

Убачається, що для отримання свідоцтва про смерть, необхідним було рішення суду про встановлення факту смерті, оскільки ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території в м. Донецьку. Актовий запис про смерть здійснений лише 26.04.2019 року. Тобто на той час шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини вже минув.

На переконання суду, указане є поважною причиною пропуску встановленого законом строку.

Суд також ураховує відстань між місцем реєстрації позивача ( АДРЕСА_2 ) і місцем знаходження спадкового майна (м. Київ), з огляду на те, що м. Донецьк є тимчасово окупованою територією і відповідно скористатись послугами органів нотаріату позивач між тільки на підконтрольній Україні території.

Визначаючи додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини суд приймає до уваги наявність на території України певного періоду карантинних обмежень, які були викликані пандемією, а також введений в державі воєнний стан.

Крім того, суд ураховує, що позивачу довелось в судовому порядку вчиняти дії для повернення свого спадкового майна після смерті власного сина.

Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відтак позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом двох місяців, який рахувати з часу набрання рішенням суду законної сили.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення суду складений 04.12.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Київська міська рада (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ).

Суддя -