КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах сім`ї та дітей Гатненської територіальної громади Фастівського району Київської області, про захист житлових прав малолітньої дитини та визнання правочину недійсним щодо відчуження нерухомого майна (житла малолітньої дитини),

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист житлових прав малолітньої дитини та визнання правочину недійсним щодо відчуження нерухомого майна (житла малолітньої дитини).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у підготовче судове засідання, чим зловживає процесуальними правами та затягує підготовче провадження у справі, і від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, тому наявні підстави для застосування наслідків, визначених частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, асаме залишення позовної заяви без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу № 369/17692/23 призначити до нового розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не був належним чином повідомлений будь-яким доступним способом (засобами поштового, електронного та/або телефонного зв`язку) про дату, час і місце розгляду справи, тому висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача у судове засідання є помилковими.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли, однак відсутність відзиву в силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що починаючи з 26 жовтня 2023 року на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області у порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист житлових прав малолітньої дитини та визнання правочину недійсним щодо відчуження нерухомого майна (житла малолітньої дитини).

Підготовче судове засідання, призначене судом першої інстанції на 23 січня 2024 року, було відкладено на 27 березня 2024 року у зв'язку з неявкою всіх учасників справи.

При цьому судова повістка, направлена поштовим відправленням на адресуфактичного місця проживання позивача: АДРЕСА_1 , повернулася до суду з відміткою служби поштового зв`язку - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51).

Підготовче судове засідання 27 березня 2024 року не відбулося та було відкладено на 13 червня 2024 року у зв'язку з неявкою всіх учасників справи.

Судова повістка про виклик до суду, направлена поштовим відправленням на вищевказану адресупозивача, повернулася до суду з відміткою служби поштового зв`язку - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 59).

Водночас суд першої інстанції 27 березня 2024 року постановив ухвалу про залучення до участі справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Службу у справах сім`ї та дітей Гатненської територіальної громади Фастівського району Київської області.

29 березня 2024 року суд направив на адресуфактичного місця проживання позивача: АДРЕСА_1 , судову повістку про виклик до суду, яка повернулася з відміткою служби поштового зв`язку - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 74).

13 червня 2024 року суд першої інстанції залишив позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , без розгляду, застосувавши наслідки, передбачені частиною п`ятою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, при повторній неявці сторін.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

За змістом вимог частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача за умови, що він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Тобто, у даному випадку правове значення має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, вищевказані норми процесуального права застосовані судом першої інстанції неправильно, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про розгляд справи, а саме про підготовче судове засідання, призначене на 27 березня 2024 року.

Повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України у спосіб, який забезпечує фіксацію повідомлення або виклику.

Згідно із частиною першою, другою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду

За змістом частини другої статті 211, частини другої статті 223 ЦПК України, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, перешкоджає розгляду справи.

Перевіряючи явку в судове засідання учасників судового процесу, суд установлює, чи повідомлено тих учасників судового процесу, хто не з`явився, про дату, час і місце судового засідання у порядку, передбаченому цим Кодексом (частина друга статті 217 ЦПК України).

Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 3 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, судову повістку про виклик до суду на 27 березня 2024 року було фактично направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 29 січня 2024 року, проте поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся до суду з відміткою служби поштового зв`язку - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 59).

Відомості про повернення до суду першої інстанції повістки про виклик позивача до суду на 27 березня 2024 року з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про виконання судом обов`язку із належного повідомлення вказаного учасника справи про дату та час її судового розгляду.

Приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повісток про виклик до суду без зазначення конкретної причини повернення є доказом належного інформування позивача про час і місце розгляду справи, оскільки таке повернення повістки про виклик до суду не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її відсутність за адресою, повідомленою суду. Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Подібного правового висновку дійшли Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №130/3251/13.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази не можуть вважатися належним повідомленням позивача про дату, час і місце розгляду справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не забезпечив належний виклик сторони позивача у судове засідання 27 березня 2024 року, не перевірив чи було вручено направлені судові повістки тим учасникам справи, хто не з'явився, не з'ясував причини їх неявки, а тому дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторної (другої поспіль) неявки позивача у підготовче засідання.

За наведених обставин суд першої інстанції не дотримався обов`язкових умов для застосування передбачених частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання, а саме його належне повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Отже, висновки суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заявиОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень законодавства та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, відсутні підстави для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року скасувати, справу № 369/17692/23 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній