Провадження № 2/752/98/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 листопада 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

На мотивування позовних вимог, позивач вказує, що між ним та ТОВ «СВ Фінанс» 12.12.2017 року укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_1 вказує, що ТОВ «СВ Фінанс» вказана нерухомість належала на підставі укладеного з ПАТ «Комерційний індустріальний банк» Договору про відступлення прав вимоги від 22.12.2015 року за Договором іпотеки від 13.06.2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивач зауважує, що у вказаному житловому приміщенні зареєстрована ОСОБА_2 , яка є колишньою співвласницею цієї нерухомості.

Посилаючись на те, що наявність у відповідача права на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 порушує його право власності, а добровільно знятися з реєстраційного обліку ОСОБА_2 відмовляється, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 10.12.2018 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження та призначено судовий розгляд (а.с. 16-17).

15.03.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому ОСОБА_2 просить у позові відмовити, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана до укладення між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитного та іпотечного договорів і за особисті кошти, тому її не може бути визнано такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, без надання іншого житла (а.с. 42-50).

Ухвалою суду від 20.03.2019 року призначено розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання з повідомленням учасників справи (а.с. 72-73).

Ухвалою суду від 10.10.2019 року зупинено провадження в указаній справі до набрання законної сили рішенням у справі № 752/24748/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Служба у справах дітей Голосіївської в місті Києві районної державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння, що перебуває у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 90-91).

Ухвалою суду від 20.12.2023 року поновлено провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання з повідомленням учасників справи (а.с. 124-125).

Ухвалою суду від 20.05.2024 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні (а.с. 140).

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_8 проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи свого представника до суду не направила. Пояснень на позовну заяву від третьої особи до суду не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.12.2017 року між ТОВ «СВ Фінанс» і позивачем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8-8 зворот).

З абз. 3 п. 1. цього ж Договору вбачається, що квартира належить Продавцю на підставі Договору про відступлення прав вимоги, укладеного 22.12.2015 року між ТОВ «СВ Фінанс» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та Договору іпотеки, укладеного 13.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Згідно з абз. 2 п. 2 Договору купівлі-продажу від 12.12.2017 року, за адресою об`єкта продажу зареєстрована ОСОБА_2 .

Також судом з`ясовано, що 06.04.2018 року позивач звертався до Відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 і у знятті з реєстрації позивачу 10.04.218 року відмовлено в зв`язку з ненаданням необхідних документів (а.с. 10-10 зворот).

Поряд із цим, судом встановлено, що ще 22.04.2003 року між ТОВ «Територіальне міжгосподарське об`єднання «Ліко холдінг» і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 51-51 зворот).

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі № 752/19356/16-ц за позовом ТОВ «СВ Фінанс» до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання осіб такими, які втратили право користування жилим приміщенням, предметом спору у якій є припинення права відповідачів на користування цією ж квартирою АДРЕСА_1 , що і в указаній справі, спірне житлове приміщення позивачем (новим власником) набуто шляхом звернення у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням ОСОБА_9 своїх зобов`язань за кредитним договором № 014/7478/82/56659 від 13.06.2007 року, зі змінами і доповненнями до нього. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. прийнято 03.03.2016 року рішення № 28581435, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «СВ Фінанс».

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя останній мав можливість бути обізнаним про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві іпотекодавцям в рівних частинах на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В. П. від 22.04.2003 року номер № 1500 (про що зазначено у договорі іпотеки), зокрема, про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Наявність права осіб, місце проживання яких зареєстровано у набутій позивачем на підставі іпотечного договору квартирі, обмежує право останнього на користування майном. Частина 2 ст. 109 ЖК Української РСР на час реалізації прав іпотекодержателя діяла у зміненій редакції, що містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику.

Тобто, іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав відповідачів на користування спірною квартирою і при набутті права власності мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31.10.2018 року в справі № 753/12729/15-ц та від 05.06.2019 року в справі № 643/18788/15-ц.

Враховуючи вимоги як міжнародних актів, так і національного законодавства, поведінку учасників правовідносин, позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, слід погодитися із висновком районного суду, що у задоволенні позовних вимог, із урахуванням гарантій, передбачених ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачам у зв`язку із припиненням їх права користування спірною квартирою, належить відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини суд визнає преюдиційними для розгляду вказаної справи, як такі, що не спростовані позивачем як особою, яка не брала участі у справі № 752/19356/16-ц, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, судом з`ясовано, що постановою Верховного Суду від 31.05.2023 року в справі № 752/24748/18 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «СВ Фінанс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В., ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Служба у справах дітей Голосіївської в місті Києві районної державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння, предметом спору в якій була квартира АДРЕСА_1 постанову Київського апеляційного суду від 21.06.2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «СВ Фінанс», ОСОБА_1 , про відмову в позові в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без змін, а в частині позовних вимог до ТОВ «СВ Фінанс», ОСОБА_1 про скасування записів про право власності, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. про визнання рішення протиправним та його скасування, скасування записів про право власності та витребування майна з чужого незаконного володіння змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Судом з`ясовано, що в межах справи № 752/24748/18 ОСОБА_2 просила: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2016 року, індексний номер 28581435, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «СВ Фінанс»; скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 03.03.2016 року № 13564823, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.03.2016 року, індексний номер 28581435; скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.12.2017 року № 23902358, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Ю. Н. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.12.2017 року, індексний номер 38695029; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 152,8 кв. м, жилою площею 81,2 кв. м, та передати її ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Зокрема, судом касаційної інстанції під час розгляду справи № 752/24748/18 встановлено, що позивач не спростувала презумпцію належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення боржником та іпотекодавцями порушень основного зобов`язання; позовна вимога про витребування у ОСОБА_1 нерухомого майна (спірної квартири) є похідною, а можливість її задоволення залежить від вирішення основної позовної вимоги про визнання рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на іпотечне майно протиправним та його скасування.

Крім того, Верховним судом у цій же постанові вказано, що у задоволенні позовних вимог до ТОВ «СВ Фінанс», ОСОБА_1 про скасування записів про право власності належить відмовити не у зв`язку із їх необґрунтованістю, а через обрання позивачем неефективного способу захисту.

Отже, за обставинами справи № 752/24748/18 підтверджено законність набуття ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2017 року спірної квартири, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд вважає такими, що не доказуються при розгляді цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Верховний Суд України у постанові від 22.06.2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону № 898-IV, так і норма ст. 109 ЖК Української РСР.

Аналогічну позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року в справі № 6-1731цс16.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Позивач як новий власник, який набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 позбавлений можливості одноособово користуватися своєю власністю, оскільки зареєстрована в ній особа - колишній співвласник, яка й проживає у спірному житлі.

Разом з тим усталена практика Верховного Суду України та Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями ст.109 ЖК Української РСР.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до ст. 109 ЖК УРСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Судом з`ясовано, що спірне житлове приміщення позивачем як новим власником набуто за договором купівлі-продажу від ТОВ «СВ Фінанс», до якого перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом звернення у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки, що також вбачається з постанови Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі № 752/19356/16-ц.

Таким чином, позивач, купуючи спірну нерухомість, достовірно був обізнаний про те, що ТОВ «СВ Фінанс» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , саме внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до нього як іпотекодержателя за Договором іпотеки від 13.06.2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що й вказано в абз. 3 п. 1 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «СВ Фінанс» Договору купівлі-продажу від 12.12.2017 року.

Крім того, останній знав про наявність обтяжень спірної квартири, зокрема, про наявність відповідних речових прав осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, а саме колишнього власника ОСОБА_2 (витяг з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданий Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб № 21196558 від 11.12.2017 року (абз. 2 п. 2 Договору купівлі-продажу від 12.12.2017 року)), тобто мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість від продавця ТОВ «СВ Фінанс», яке в свою чергу набуло право власності на цю нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Частина 2 ст. 109 ЖК Української РСР на час реалізації прав іпотекодержателя діяла у зміненій редакції, що містила заборону виселення осіб без надання іншого житлового приміщення у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок коштів, отриманих у позику.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог, із урахуванням гарантій, передбачених ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, та за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачу у зв`язку із припиненням її права користування спірною квартирою, необхідно відмовити, адже в даному випадку наявності підстав для задоволення позовних вимог, керуючись лише положеннями ст. 391 ЦК України, недостатньо.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко