УХВАЛА

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 756/5593/22

провадження № 61-13894св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Кацідимом Віталієм Олександровичем, про постановлення додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ? ОСОБА_4 , про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа ? ОСОБА_4 , та просила суд: визнати недійсною довіреність, посвідчену 10 липня 2020 року за реєстровим № 4569 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю., за умовами якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 діяти від його імені та в його інтересах; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 липня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О.М. за реєстровим № 484.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 14 липня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко О.М. за реєстровим № 484. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 та його адвоката Кацідима В. О. задоволено частково. Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 473,40 грн судових витрат на сплату судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та переглядом справи у суді касаційної інстанції.

21 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Кацідимом В. О., про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу, у якій заявник просить поновити строк на подачу цієї заяви та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 100 000,00 грн.

Заява мотивована тим, що про заплановані витрати у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції повідомлено в касаційній скарзі від 28 жовтня 2023 року, а саме зазначено, що судові витрати у зв`язку з подачею цієї касаційної скарги складаються з витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу, яка надається адвокатом Кацідим В. О., який діє на підставі ордеру, виданого АО «Солодко Шкурідін». Вказана заява відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України подається 17 жовтня 2024 року, тобто протягом п`яти днів з дня направлення тексту постанови суду касаційної інстанції в електронний кабінет (16 жовтня 2024 року).

Оскільки Верховний Суд ухвалив нове рішення, то наявні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

До заяви додає копії договору про надання правової допомоги, додаткової угоди від 20 жовтня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 23 вересня 2023 року, акта виконаних робіт від 17 жовтня 2024 року.

02 грудня 2024 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшло заперечення на заяву про прийняття додаткової постанови про стягнення витрат на правовоу допомогу, у якому просить вказану заяву залишити без розгляду у зв`язку з недотриманням відповідачем частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Заперечення мотивовані тим, що зі змісту положень частин першої-третьої статті 134 ЦПК України, частини восьмої статті 141 ЦПК України слідує, що обов`язку суду щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу передує подання відповідної заяви. Водночас докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву. Отже, у ОСОБА_1 був наявний обов`язок подати докази в підтвердження понесення ним судових витрат до закінчення розгляду справи по суті.

Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, а також документи, які підтверджують понесені витрати, представник відповідача ? адвокат Кацідим В. О. подав до суду після того як суд ухвалив рішення у справі. До цього ані відповідач, ані його представник із заявами такого змісту не зверталися, документів, які б підтверджували понесені ним витрати на правничу допомогу, окрім відповідного договору про надання правової допомоги, до суду не подавали. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання.

При цьому всупереч положень статті 246 ЦПК України відповідач не навів жодних поважних причин неможливості подання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення розгляду справи по суті. Таким чином, ОСОБА_1 не виконав покладений на нього обов`язок, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а тому заяву про прийняття додаткової постанови належить залишити без розгляду.

Акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 19-02-09/23 від 23 вересня 2023 року датований датою після ухвалення судом касаційної інстанції рішення у справі, хоча в тексті вказаного акта зазначено про те, що юридичні послуги, що надавалися адвокатом Кацідимом В. О., включають підготовку та подачу касаційної скарги. Також заявником не надано доказів сплати ОСОБА_1 суми у розмірі 100 000,00 грн за актом виконаних робіт від 17 жовтня 2024 ррку, хоча зі змісту акту вбачається, що він має бути оплачений протягом 30 днів з моменту його підписання.

Щодо вирішення заяви по суті

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом. Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22).

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (стаття 246 ЦПК України).

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року в справі № 160/16902/20 зазначено, що «за загальним правилом, питання про стягнення витрат на правову допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу».

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 372/5151/23 зазначено, що «заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що в касаційній скарзі адвоката ОСОБА_1 - Кацідима В. О. від 28 жовтня 2023 року зазначено, що судові витрати у зв`язку з подачею касаційної скарги складаються з судового збору та витрат на правову допомогу, яка надається адвокатом АО «Солодко Шкурідін» Кацідим В. О. Разом з тим, клопотання (заяви) про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу або про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду касаційна скарга не містить, та окремо не подавалась до ухвалення постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року.

За таких обставин касаційний суд залишає заяву адвоката ОСОБА_1 - Кацідима В. О. про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу, поданої в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, без розгляду.

Касаційний суд відмовляє в ухваленні додаткового постанови про стягнення витрат на правову допомогу в порядку пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України на підставі заяви адвоката ОСОБА_1 - Кацідима В. О., зробленій в касаційній скарзі, оскільки доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, до закінчення розгляду справи по суті надано не було.

Керуючись статтями 141, 260, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правову допомогу,поданої в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, залишити без розгляду.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового постанови про стягнення витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко