Справа № 523/5928/23
Провадження №2/523/1414/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Березніченко В.Є.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеської міської ради Сірака Вадима Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання № 17 в м.Одесі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/5928/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська міська рада, про встановлення факту окремого проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, яким просить із урахуванням зміни предмета позову: встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 - до розірвання шлюбу), ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіка та дружини, з січня 2000 року.

В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що 26 лютого 1994 року між ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб. Після укладення шлюбу, ОСОБА_2 було взято прізвище чоловіка - ОСОБА_3 . В подальшому спільне життя у між ними не склалося, тому що у них були різні погляди на сімейне життя та обов`язки. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння, постійно відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між ними припинилися ще з січня 2000 року. З того часу спільне господарство не велося та вони не проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. Позивач проживав окремо та жодних стосунків з колишньою дружиною з 2000 року не підтримував, постійно працював далекобійником за кордоном, та був у відрядженнях, а тому не мав часу для розірвання шлюбу офіційно.

06 серпня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Після державної реєстрації розірвання шлюбу, ОСОБА_4 було присвоєно прізвище - ОСОБА_5 .

З 2002 року по 2006 рік позивач винаймав квартиру, що підтверджується копією Договору оренди від 10.07.2002 року .

Влітку 2006 року позивач познайомився з ОСОБА_6 , з якою з січня 2007 року почав проживати разом, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Разом вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. За час спільного проживання, вони здійснили разом поточний та косметичний ремонт в квартирі, замінили вікна та двері, придбали побутову техніку, оргтехніку і меблі, мали взаємні права та обов`язки.

Згодом ОСОБА_6 захворіла, та він піклувався про неї та допомагав у лікуванні, призначеного лікарями.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла у віці ІНФОРМАЦІЯ_6 та він займався її похованням.

Встановлення факту окремого проживання позивачу необхідне для спадкування всього майна після смерті ОСОБА_6 .

Отже, враховуючи що шлюб з ОСОБА_7 був формальним, оскільки з 2000 року вони не мешкали разом, не вели спільного домогосподарства та не мали взаємних прав та обов`язків, позивач просить задовільнити позов та встановити факт їх окремого проживання.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 07.04.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 31.10.2023 р. за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Уренчук Андрія Сергійовича, було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михальової Л.І., належним чином завірену копію спадкової справи № 499/15, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 16.01.2024 р. було витребувано з Одеського державного нотаріального архіву, належним чином завірену копію спадкової справи № 499/15, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28.05.2024 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Одеську міську раду.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 10.07.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, в порядку статей 128,130 ЦПК України.

Представник третьої особи Одеської міської ради Сірак В.В. у судовому засіданні просив залишити позов без задоволення, оскільки питання щодо встановлення факту окремого проживання, що дає йому підставу для спадкування майна після померлої вже було вирішено судом у справі № 521/2077/18. Позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами. Матеріали справи містять письмові пояснення представника Одеської міської ради, в яких визначено підстави для відмови у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 26 лютого 1994 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб, який був зареєстрований Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, номер актового запису: 202, що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 30.03.2018 року за №7.

Після укладення шлюбу, ОСОБА_2 було взято прізвище чоловіка - ОСОБА_3 .

06 серпня 2014 року шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було розірвано, про що було складено відповідний актовий запис за №184, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 .

Після державної реєстрації розірвання шлюбу, ОСОБА_4 було присвоєно прізвище - ОСОБА_5 .

По даній справі, позивач просить встановити факт окремого проживання з відповідачем у період з 2000 року, посилаючись на те, що з того часу вони фактично не жили разом та у період з 2007 року він проживав разом із ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 , як чоловік та дружина вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Згідно з характеристики від 10.12.2024 року, виданою КП «ЖКС «Черьомушки», вбачається, що ОСОБА_1 , 1965 року народження проживає за адресою АДРЕСА_2 без реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Похованням ОСОБА_6 займався ОСОБА_1 , що підтверджується договором про проведення поховань № 02288 від 16.06.2014 року та квитанцією.

В період хвороби ОСОБА_6 , та перебування її на стаціонарному лікуванні в лікарні її відвідував ОСОБА_1 та забезпечував необхідними ліками, що підтверджується відповіддю з Університетської клініки ОНМУ на адвокатський запит.

Також, представником позивача було додано письмові пояснення сусідки ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на підтвердження проживання разом ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 36,5 кв. м., житловою площею - 18,7 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 , та з однокімнатної квартири, загальною площею - 33,6 кв. м., житловою площею - 21,3 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_3 .

З наданої копії спадкової справи, вбачається що на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.08.2014 року Сьомою одеською держаною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 499 до майна померлої ОСОБА_6 .

Згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.10.2015 року № 41892644 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися.

Також, відповідно до копії спадкової справи, вбачається, що 28.07.2017 року на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_6 , на квартиру АДРЕСА_1 дорога.

27.09.2017 року на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_4 .

Разом із тим, 06.12.2017 року апеляційним судом Одеської області постановлена ухвала, якою рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2017 року скасовано, заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.

У лютому 2018 року Одеська міська рада звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси суду з позовом, в якому просила: 1) визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_6 , що складається з квартири яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 та квартири яка розташована за адресою АДРЕСА_3 ; 2) визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом видані ОСОБА_1 на вказані вище квартири та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказане майно.

ОСОБА_1 у свою чергу було подано в рамках даної справи зустрічну позовну заяву в якій він просив встановити факт окремого проживання із ОСОБА_2 , та встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2018 року у справі № 521/2077/18 задоволено позовні вимоги Одеської міської ради, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту окремого проживання із ОСОБА_2 , та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини - відмовлено.

Таким чином, суд констатує, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2018 року у справі № 521/2077/18 вже було вирішено питання про встановлення факту окремого проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 року рішення Малиновського районного суду м.Одеси залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також суд зазначає, що позивачем до позовної заяви жодних інших доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин не надано.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Принцип res judicata визнано на міжнародному рівні та зафіксовано, в тому числі, у п.1 ст.44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , якому раніше суд вже відмовив у задоволенні позову, поданого з таким самим предметом, та з таких самих підстав. Фактично поданим до суду позовом, в рамках цієї справи, ОСОБА_1 намагається переглянути рішення суду, яке набрало законної сили, та є остаточним, що є порушенням принципу res judicata.

При цьому, суд вважає окремо зауважити на тому, що в рамках цивільної справи №521/2077/18 не було залучено ОСОБА_2 в якості відповідача по справі, хоча до неї було пред`явлено окремі позовні вимоги, тому у суду були відсутні правові підстави для закриття провадження у даній справі, згідно п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про встановлення факту окремого проживання чоловіка та дружини.

Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, він перебував у фактичних шлюбних стосунках з іншою особою, після смерті якої він має право на спадкування.

Верховний Суд у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу на те, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і низка інших юридичних фактів, належать до предмета доказування і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо відповідні факти пов`язані з будь-якими іншими позовними вимогами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року по справі № 523/14489/15-ц, постанова КЦС від 11.09.2024 року по справі № 127/22428/21).

З огляду на викладене, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту, є неналежним, таким що не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

До такого висновку суд дійшов також із урахуванням правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 26 .07.2023 року по справі №641/3893/20.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, оцінивши наявні докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові, на підставі чого понесені позивачем судові витрати по справі, які складаються з судового збору, не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 76-81, 263, 265, 268, 273, 351, 352, 354Цивільно - процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська міська рада, про встановлення факту окремого проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 20.12.2024р.

Суддя: К.О. Далеко