печерський районний суд міста києва
пр. № 2-9356/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про направлення матеріалів справи за підсудністю

24 грудня 2024 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного слідчого управління Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

17 грудня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Направляючи справу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, суддя Дніпровського районного суду м. Києва виходив із того, що позовні вимоги позивача стосуються відшкодування шкоди, і позов ним подано саме у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», тому цивільну справу передано на розгляд Печерському районному суду м. Києва, адже саме ним було постановлено ухвали про обшук і арешт майна.

Суддя, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства варто зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

За статтею 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Як передбачено частиною четвертою статті 28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року справа № 263/14171/19, виходить з того, що право вибору між судами, яким, згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності між Печерським районним судом м. Києва, до підсудності якого належить місцезнаходження відповідачів, та Дніпровським районним судом м. Києва, до підсудності якого належить адреса його місця проживання.

Оскільки позивач, скориставшись своїм правом на вибір, подав позовну заяву до Дніпровського районного суду м. Києва, відсутні правові підстави для розгляду Печерським районним судом м. Києва його позову.

Отже суд приходить до висновку про передачу справи за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень частини першої, другої статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно з частиною третьою статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-14, 27-31, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного слідчого управління Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, передати на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва (вул. Пластова, буд. 3, м. Київ, 02105).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова