ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2001/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3728/24 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Новікова О. М,.

суддів: Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.,

секретаря Ярошенка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про заборгованість державної виконавчої служби, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що Відділ ДВС у м. Умані 19.05.2021 оманним шляхом відкрив виконавче провадження 65480922 по заяві агента Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана і після його закінчення 15.06.2023 зобов`язаний був негайно повернути йому боржнику незаконно стягнуті гроші в період зупинених 30.06.2021 виконавчих дій і зайво перерахованих стягувачу, що не відповідає чинному законодавству. На даний час із загальної суми заборгованості не повернуто 1091,35 грн., яка визнається Відділом ДВС. Але минув рік, а відповідач по врегулюванню спору заходів не приймає, що викликає необхідність здійснити це в загальному позовному провадженні і заморозити кошти на його рахунках для задоволення його платіжної вимоги в установленому законом порядку, так як неповернення боргу негативно впливає на проведення господарської діяльності.

Просив накласти арешт на грошові кошти, що перебувають на рахунках Відділу ДВС у місті Умані ЦМУ МЮ (м. Київ) у фінансових установах до повного погашення заборгованості на користь ОСОБА_1 у сумі 1091,35 грн.; стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення обґрунтоване тим, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів. До позовної заяви ОСОБА_1 не додано жодного документу про існування між ним та Відділом ДВС цивільно-правових відносин та про наявність боргу у відповідача перед позивачем.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 26.11.2024 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення у справі скасувати за порушенням таємниці нарадчої кімнати, судовий збір стягнути з відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що відповідач застосовує в своїй роботі неетичні методи: шантаж, тиск, обман, на запити не відповідає і заборгованість не визнає. Суд у свою чергу, проігнорував вимоги ч. 4 ст. 89 ЦПК України і не зобов`язав ДВС надати необхідні дані.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судове засідання апеляційного суду позивач, представники відповідача, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на виконанні в Уманському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 65480922 відкрите на підставі виконавчого листа № 705/1087/21 виданого 18.05.2021 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заподіяних збитків в сумі 320400,00 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду виконавче провадження було закінчено 15.06.2023.

На підтвердження позовних вимог позивач надав копію листа відділу ДВС від 07.11.2024, з якого вбачається, що з ОСОБА_1 здійснювалися відрахування боргу заподіяних збитків, та з його пенсії здійснювалися відрахування в розмірі 20 відсотків: у липні 1091,36 грн, та у серпні 2021 року 708,64 грн. на правничу допомогу. Також утримано боргу в сумі 381,98 грн. в серпні 2021 року. Відділом ДВС 01.07.2023 повернуто кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області кошти в сумі 1021,62 грн. та 05.07.2023 941,36 грн. Вказані суми повернуті ОСОБА_1 у серпні 2023 та серпні 2024 відповідно. Інших повернень на рахунок УПФУ в Черкаській області не надходило.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таку правову регламентацію.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням викладеного вище, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВС України «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Пунктом 6 вказаної постанови Пленуму ВС України визначено, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 вказував, що Відділ ДВС у м. Умані 19.05.2021 оманним шляхом відкрив виконавче провадження 65480922 по заяві агента Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана і після його закінчення 15.06.2023 зобов`язаний був негайно повернути йому боржнику незаконно стягнуті гроші в період зупинених 30.06.2021 виконавчих дій і зайво перерахованих стягувачу, що не відповідає чинному законодавству. На даний час із загальної суми заборгованості не повернуто 1091,35 грн., яка визнається Відділом ДВС. Але минув рік, а відповідач заходів не приймає по врегулюванню спору.

Проте, з огляду на долучені до позовної заяви докази, викладені вище норми права, позивач не додав жодного доказу з приводу заборгованості відділом ДВС по вказаній сумі.

Доказів фіктивності виконавчого провадження, про що вказує у позовній заяві ОСОБА_1 суду теж надано не було.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів.

Зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 зводиться до незгоди з ухваленим судовим рішенням. При цьому змістовних доводів на підтвердження власних висновків в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів та належними доказами не підтвердив.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга позивача не містить.

Зважаючи на наявні у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається на підтвердження своїх позовних вимог.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2024 у вказаній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Так як скаржника звільнено від сплати судового збору згідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особу з інвалідністю І групи, витрати по сплаті судового збору за розгляд цієї справи судом апеляційної інстанції слід віднести на рахунок державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 23 грудня 2024 року.

Судді