Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2490/23
Провадження № 2/935/157/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Василенка Р.О., із секретарем Криворучко Я.В., за участю: представника позивача адвоката Слівінського А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської районної спілки споживчих товариств, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГАЗЕТИ», ОСОБА_2 , про захист честі, гідності та ділової репутації

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Коростишівської районної спілки споживчих товариств, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГАЗЕТИ», ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, у якому просить суд зобов`язати відповідача спростувати перед невизначеним колом осіб громади м. Коростишів, Житомирської області розповсюджені ним неправдиві відомості, які принижують його гідність, честь та ділову репутацію, що були викладені та опубліковані у випуску №21(11847) на 2 сторонці «Коростишівської газети» під заголовком «ШАНОВНІ ЖИТЕЛІ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГРОМАДИ» у спосіб замовлення та розміщення у цій же газеті або іншому друкованому засобі масової інформації спростування наступного змісту: під заголовком «ШАНОВНІ ЖИТЕЛІ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГРОМАДИ!» «Коростишівська райспоживспілка доводить до відома громади, що розповсюджена нею інформація у №21 (11847) від 26 травня 2023р. «Коростишівської газети» на 2 сторінці під заголовком «ШАНОВНІ ЖИТЕЛІ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГРОМАДИ!» відносно ОСОБА_1 про, начебто, стягнення ним неправомірних оплат з торгівців на ринку, залякування та шантаж, вчинення ним інших незаконних та злочинних дій, є неправдивою та не відповідає дійсності».

В обгрунтування позовних вимог вказав, що відповідач Коростишівська районна спілка споживчих товариств, діючи через свого керівника ОСОБА_2 перед невизначеним колом осіб громади м. Коростишів, Житомирської області розповсюдив неправдиві відомості, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таку інформацію відповідач виклав у статті випуску газети «Коростишівська газета» під № 21 (11847) від 26 травня 2023 року під авторством ОСОБА_2 , як голови Коростишівської райспоживспілки. Вказує, що в опублікованій статті відповідач фактично звинуватив його у корупційних діяннях, начебто отримання неправмірної вигоди від торговців КП «Міський ринок», шляхом шантажу, залякування, посадовою особою комунального підприємства. Вказує, що відповідач тим самим абсолютно безпідставно, у формі твердження звинуватив його у скоєнні низки тяжких злочинів передбачених Кримінальним кодексом України, тому з метою захисту своїх прав звернувся з даним позовом.

Відповідач у відзиві заперечив щодо задоволення позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Пояснив, що в даному випадку має місце відрите звернення до компетентних органів щодо перевірки викладених у ньому фактів в яких зазначалося порушення прав власника майнового комплексу Коростишівської райспоживспілки з боку Коростишівської міської ради, міського голови ОСОБА_3 , КП «Міський ринок» та протиправних дій його керівників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , про що свідчить відкрите кримінальне провадження №0000006 від 03.01.2020 року, яка порушена за фактами викладені у статті.

Вказує, що позивачем не надано доказів щодо публічного порушення його особистих немайнових прав, позивач не спростував факти які викладені у статті, не надав обґрунтування яким чином облікована стаття завдає шкоди його особистим немайновим правам.

Представник позивача - адвокат Слівінський А.О. у судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити. Пояснив, що статтю опубліковано від імені голови правління Коростишівської районної спілки споживчих товариств Невисевича М.В.. У даній статті відповідач у категоричній формі вказує про факти та події, які нібито вчинив позивач, але які не відповідать дійсності.

Представник відповідача Коростишівської районної спілки споживчих товариств в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. ОСОБА_2 надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вважає позовні вимоги необґрунтованим та безпідставними, а тому суд розглянув справу без участі представника відповідача.

Третя особа - ТОВ «РЕДАКЦІЯ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГАЗЕТИ», в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника третьої особи директора Надія Меленець про розгляд справи без їх участі. Щодо позовних вимог покладається на розсуд суду, а тому суд розглянув справу без участі останніх.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав заяву у якій заперечив щодо позову. Вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованим та безпідставними. Позовна заява не місить жодних доказів, які б свідчили про порушення честі гідності та ділової репутації позивача, також зазначив про розгляд справи без його участі, а тому суд розглянув справу без участі останнього.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 травня 2023 року на 2 сторінці випуску газети №21 (11847) «Коростишівська газета» опубліковано статтю під заголовком «ШАНОВНІ ЖИТЕЛІ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГРОМАДИ!» автором якої вказано голову правління Коростишівської райспоживспілки Миколу Невисевича.

Вказана стаття містить наступні висловлювання: «Спочатку директором КП була малопомітна та «ручна» депутатка ОСОБА_5 , але згодом на її місце у 2022 році призначено Миколу Зозулю (позивач).

Він лише на підключення до електромережі невеличкого контейнера (нині офіс), витратив 320 тис грн. бюджетних коштів. До речі встановив він його теж незаконно і тепер залякує та шантажує приватних підприємців, щоб ті укладали договори з КП «Міський ринок».

З цього приводу вже зареєстровано 3 кримінальні справи за ст. 356 Кримінального кодексу України - «Самоправство», але для ОСОБА_1 це не є підставою припинити злочинні дії на території ПР «Кооперативний ринок». Він сам особисто, стягує з них неправомірну оплату, яку сам встановив ніби за оренду «окремого елементу благоустрою» - 3,04 грн за 1 кв.м. На жаль, деякі підприємці сплачують кошти, які ніяк не обліковуються та невідомо, куди йдуть».

Положеннями ст. 32 Конституції України регламентовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У відповідності до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 68 Конституції України встановлено обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст.275,297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, ділової репутації, які є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Відповідно до п. 1, 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції, вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06.10.2015 року).

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Частиною 2 статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що поширення оспорюваної інформації у статті, яка опублікована у випуску газети №21 (11847) «Коростишівська газета» від 26 травня 2023 року, відбувалося від імені юридичної особи, а саме головою правління Коростишівської районної спілки споживчих товариств Невисевича М.В..

Відповідачем не заперечено факту розміщення ним зазначеної інформації такого змісту, тобто відповідач довів її до відома більше ніж однієї особи, що вважається поширенням інформації в контексті ч.1 ст.277 ЦК України.

Так, інформація, яку оспорює позивач містить наступні висловлювання: «Спочатку директором КП була малопомітна та «ручна» депутатка ОСОБА_5 , але згодом на її місце у 2022 році призначено Миколу Зозулю (позивач).

Він лише на підключення до електромережі невеличкого контейнера (нині офіс), витратив 320 тис грн. бюджетних коштів. До речі встановив він його теж незаконно і тепер залякує та шантажує приватних підприємців, щоб ті укладали договори з КП «Міський ринок».

З цього приводу вже зареєстровано 3 кримінальні справи за ст. 356 Кримінального кодексу України - «Самоправство», але для ОСОБА_1 це не є підставою припинити злочинні дії на території ПР «Кооперативний ринок». Він сам особисто, стягує з них неправомірну оплату, яку сам встановив ніби за оренду «окремого елементу благоустрою» - 3,04 грн за 1 кв.м. На жаль, деякі підприємці сплачують кошти, які ніяк не обліковуються та невідомо, куди йдуть». Таким чином такі висловлювання є фактичними, а не оціночними твердженнями, оскільки містить фактичні дані, істинність яких може бути перевірена, тому суд дійшов до висновку, що факт поширення такої інформації відповідачем знайшов своє об`єктивне підтвердження в суді.

Будь-яких доказів щодо достовірності такої інформації про яку вказує відповідач у статті газети суду не надано, викладені відповідачем в категоричній формі твердження про такі факти та події не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Водночас саме на відповідача покладаються обов`язки: переконатися у достовірності поширеної ним інформації, у разі відсутності доказів достовірності оспорюваної інформації, утриматися від її поширення, надати суду докази достовірності такої інформації, а в разі їх відсутності видалити та спростувати її.

Таким чином, зважаючи на презумпцію неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, та обов`язок доведення дійсності такої інформації особою, яка її поширила, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних доказів, а також їх достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність будь-яких ствердних і беззаперечних доводів на підтвердження дійсності інформації, яка була опублікована від імені голови правління Коростишівської районної спілки споживчих товариств Невисевича М.В. у випуску газети №21 (11847) «Коростишівська газета» від 26 травня 2023 року, щодо ОСОБА_1 , що призвело до порушення охоронюваних законом особистих немайнових благ останнього на повагу до честі, гідності та ділової репутації, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відтак, суд вважає, що в даному випадку, спростування має здійснюватися шляхом оприлюднення резолютивної частини тексту рішення суду шляхом опублікування статті на тій самій шпальті й тим самим шрифтом у найближчому випуску газети «Коростишівська Газета».

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недостовірними та такими, що порушують права ОСОБА_1 на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, відомості, викладені у випуску газети «Коростишівська Газета» в номері НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), за 26 травня 2023 року в статті: «ШАНОВНІ ЖИТЕЛІ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГРОМАДИ!», стосовно ОСОБА_1 , а саме: «Він лише на підключення до електромережі невеличкого контейнера (нині офіс) витратив 320 тис грн. бюджетних коштів. До речі встановив він його теж незаконно і тепер залякує та шантажує приватних підприємців, щоб ті укладали договори з КП «Міський ринок». З цього приводу вже зареєстровано 3 кримінальні справи за ст. 356 Кримінального кодексу України - «Самоправство», але для ОСОБА_1 це не є підставою припинити злочинні дії на території ПР «Кооперативний ринок». Він сам особисто, стягує з них неправомірну оплату, яку сам встановив ніби за оренду «окремого елементу благоустрою» - 3,04 грн за 1 кв.м. На жаль, деякі підприємці сплачують кошти, які ніяк не обліковуються та невідомо, куди йдуть».

Зобов`язати Коростишівську районну спілку споживчих товариств спростувати поширену головою правління Коростишівської райспоживспілки ОСОБА_6 недостовірну інформацію шляхом опублікування статті на тій самій шпальті й тим самим шрифтом у найближчому випуску газети «Коростишівська Газета» зі змістом резолютивної частини рішення, але не пізніше місяця з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стянути з Коростишівської районної спілки споживчих товариств на користь, , ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Коростишівська районна спілка споживчих товариств, , місцезнаходження: вулиця Богуна Івана, будинок, 2, м. Коростишів, Житомирського району, Житомирської області

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ КОРОСТИШІВСЬКОЇ ГАЗЕТИ», ЄДРПОУ: 135746, місцезнаходження: вул. Соборна площа, 18, м. Коростишів, Житомирського району, Житомирської області.

Третя особа ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 22.04.2024 року.

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО