Справа 556/1197/24
Номер провадження 2/556/412/2024

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.09.2024 року. сел.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю:

представника позивачки адвоката Кругліцької В.М.,

представника відповідача адвоката Волощука П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в сел. Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку (способу) стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулася до суд з позовом до ОСОБА_2 , про зміну порядку (способу) стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення ухваленого Володимирецьким районним судом Рівненської області від 12.02.2022 року з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1109 (одна тисяча сто дев`ять) грн., сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 889 (вісімсот вісімдесят дев`ять) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття, починаючи з 08.10.2019 року.

На даний час ОСОБА_2 , сплачує аліменти на дітей у розмірі визначеному в судовому рішенні, однак в теперішній час обставини життя змінились, розмір аліментів, що стягуються, не забезпечує дітям мінімально необхідного догляду, будь-якої іншої допомоги відповідач на утримання дітей в добровільному порядку не надає.

Тому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дітей у розмірі 1109,00 грн. та 889,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття, та стягнути на її користь 1/3 частину доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Також позивачка зазначає, що несе додаткові витрати на утримання дітей у вигляді оплати за додаткові навчання дітей у спеціалізованих гуртках, тому просить також стягнути ці витрати з відповідача.

Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 26.04.2024.

10.05.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 12 серпня 2024 року представник відповідача адвокат Волощук П.С., подав відзив на цивільний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог

Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило.

Представник позивачки адвокат Кругліцька В.М. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача адвокат Волощук П.С. в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав пояснення, аналогічні за змістом викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач по справі ОСОБА_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12.02.2022 року з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1109 (одна тисяча сто дев`ять) грн., сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 889 (вісімсот вісімдесят дев`ять) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття, починаючи з 08.10.2019 року.

Частиною четвертою ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Щодо зміни способу стягнення аліментів на дитину, суд прийшов до наступних висновків.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей182-184,192 СК України.

Позовні вимоги позивача в частині зміни способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини, її гармонійного розвитку. В будь-якому випадку, відповідно до ч.3 ст.181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини належить стягувачу.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей, а при необхідності змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів їх присудження у частці від заробітку (доходу) відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Суд погоджується із мотивами, зазначеними у позовній заяві, враховуючи пріоритетність прав дитини, що аліменти, визначені попереднім рішенням суду на дитину є недостатніми та не відповідають нормам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, суд приходить до висновку, що на даний час розмір аліментів, визначених в 2022 році в твердій грошовій сумі за вибором позивачки, є недостатнім, оскільки в силу свого віку діти потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Так, у відповідності до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет на 2024 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 06 до 18 років: з 1 грудня 2024 та протягом 2024 року 3196 гривень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в розмірі 1/3 частину всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, із індексацією розміру у відповідності до ст.184 ч.2 СК України.

Крім того, відповідач на думку суду, повинен вживати достатніх та необхідних заходів для надання своїм малолітнім дітям належного утримання, щонайменше у мінімальному розмірі, визначеному Законом.

З урахуванням викладеного, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну розміру стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме з твердої грошової суми у розмірі 1109,00 грн., та 889,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття, до 1/3 частину всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Доводи відповідача в цій частині не спростовують висновків суду, оскільки позивач просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі, встановленому чинним законодавством, і зменшення цього розміру, незалежно від будь-яких обставин, є неможливим.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Щодо вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає таке.

У зв`язку з понесеними позивачкою додаткових витрат на навчання синів, відповідно до договір №58 від 13.09.2020 року та договір №37420 від 01.09.2021 року з навчальним закладом «Robocode» стосовно старшого сина ОСОБА_5 , та оплатою навчання меншого сина ОСОБА_4 в мистецькій школі нею разом сплачено 39899,50 грн., що підтверджується копіями квитанцій тому просить стягнути з відповідача 50 % суми понесених витрат в розмірі 19949,00 грн.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), постанові Верховного Суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

В даній справі, розглянувши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат з огляду на таке.

Зокрема, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

В ході судового розгляду справи встановлено, що між позивачкою та відповідачем не були узгоджені питання щодо навчання сина на платній основі. Навчальний заклад, в яких навчаються сини, позивачкою обрано на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Крім того, щодо витрат на навчання дітей, то суду не надано доказів того, що навчання пов`язане із певним розвитком здібностей дітей.

Виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. В іншому випадку такий тягар витрат може залишитися понесеним за тим з батьків, хто самостійно прийняв таке рішення і не довів, що ці витрати викликані особливими обставинами та можуть бути відшкодовані згідно із законом іншим з батьків.

При цьому, суд також приймає до уваги, що на час розгляду справи, відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, внаслідок поранення, отриманого під час здійснення захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації, та пов"язаної з цим інвалідності, звільнений з лав ЗСУ, стан його здоров"я потребує певних фінансових затрат.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей не підлягають до задоволення.

Оскільки як позивачка так і відповідач звільнені від спрлати судового збору то суд вирішив за необхідне віднести дані витрати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. ст.ст.2, 3, 12, 81, 89, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355, 273 ЦПК України, ст.ст. 181-184, 192 СК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку (способу) стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серія НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серія НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дітьми повноліття.

В решті заявлених вимог відмовити за їх недоведеністю.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.В. Іванків

Повний текст рішення проголошено 02 жовтня 2024 року

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) яка зереєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серія НОМЕР_1 РНОКПП НОМЕР_3 ), житель АДРЕСА_3 .