КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року в складі судді Твердохліб Ю. О.

встановив:

09.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Держави Україна в особі Державної казначейської служби, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України 3 000 000 грн компенсації моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з 20 березня 2015 року по теперішній час він працює на посаді першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

29.02.2016 СВ УСБ України в Луганській області було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000057 за ч. 1 ст. 258-3 КК України за фактом сприяння діяльності терористичної організації «ЛНР» громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

16.03.2016 в межах досудового розслідування даного кримінального провадження оперативним співробітником ОВС ГВ БКОЗ Управління СБ України в Луганській області Дорофєєвим М. М. відносно нього (за участю фігуранта вищезазначеного кримінального провадження - ОСОБА_2 ) були проведені негласні слідчі (розшукові) дії: контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту та аудіо-, відео контроль особи (далі - НСРД) за ч. 1 ст. 258-3 КК України та ч. 3 ст. 368 КК України.

16.03.2016 слідчим СВ УСБ в Луганській області без ухвали суду був проведений огляд місця події, а фактично обшук приміщення УДМС у Луганській області за адресою: АДРЕСА_1 , де він працював, та житлового приміщення за адресою : АДРЕСА_2 , де мешкав він та його сім`я.

Ухвали про дозвіл проведення обшуку були винесені слідчим суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області лише 17 березня 2016 року, тобто на наступний день.

16.03.2016 о 16 год. 15 хв. , в ході обшуку службового приміщення, він був фактично затриманий слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Луганській області в порядку ст. 208 КПК України , як підозрюваний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3 КК України , ч. 3 ст. 368 КК України.

16.03.2016 о 22 год. 16 хв. СВ УСБ України в Луганській області на підставі сфабрикованих результатів проведених слідчих (розшукових) дій до ЄРДР були внесені відомості за № 0000074 із правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України та розпочато досудове розслідування.

16.03.2016 постановою прокурора Бусова Д. М. матеріали кримінального провадження № 0000057 від 29 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та кримінального провадження №0000074 від 16.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, були безпідставно об`єднані в одне провадження під №0000057.

17.03.2016 слідчим за погодженням з прокурором, в межах об`єднаного кримінального провадження № 0000057 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

18.03.2016 ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначено альтернативний захід - заставу у розмірі 82 680 грн, які в цей же день були внесені на депозитний рахунок суду його мамою, а він - звільнений з-під варти.

05.04.2016 ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області (справа №428/3516/16-к) він був відсторонений від посади першого заступника начальника Управління ДМС України у Луганської області на строк 2 місяці, який неодноразово продовжувався.

05.04.2016 ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області на його майно був накладений арешт.

20.04.2016 слідчим за погодженням з прокурором було підготовлено клопотання про зміну обраного йому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою.

25.04.2016 ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області у задоволенні клопотання про зміну обраного йому запобіжного заходу відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю.

06.05.2016 постановою старшого слідчого СВ УСБУ в Луганській області Яковенко В.О. закрито кримінальне провадження № 0000057 від 29.02.2016 по ч. 1 ст. 258-3 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

11.05.2016 йому повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 368 КК України та про завершення досудового розслідування.

11.05.2016 прокурором Прокуратури Луганської області Бусовим Д. М. відносно нього затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 29.02.2016 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України.

12.07.2016 даний обвинувальний акт надійшов до Старобільського районного суду Луганської області, розгляд якого продовжувався до 29.12.2020.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_1 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, отримав неправомірну вигоду в сумі 3 300 гривень за оформлення паспортів в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи, з використанням наданого йому службового становища, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України.

З метою захисту від несправедливого обвинувачення він звертався з багаточисельними скаргами на дії органу досудового розслідування та прокурора з наданням відповідних доказів.

29.12.2020, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором прийнято постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні за № 0000057 від 29.02.2016. Відмова прокурора обумовлена тим, що в ході судового розгляду не встановлені достатні докази для доведення вчинення ним кримінального правопорушення і вичерпані можливості їх отримання.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року кримінальне провадження щодо обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито.

Внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури, які поєднані із затриманням його за підозрою і незаконним кримінальним переслідуванням у вчиненні особливо тяжкого злочину та із безпідставно висунутим звинуваченням в одержанні неправомірної вигоди, який є тяжким злочином, він в період з 16.03.2016 по 29.12.2020 незаконно перебував під слідством і судом, що в загальному становить 57 місяців 12 днів.

За час незаконного перебування під слідством і судом він зазнав істотної моральної шкоди у вигляді душевних страждань, викликаних протиправною поведінкою щодо нього самого та членів його сім`ї і перебуванням у стані безперервного нервового стресу через невизначеність його долі, що підсилювався розумінням своєї невинуватості, погіршенням стану здоров`я, приниженням честі та гідності, а також ділової репутації в статусі державного службовця.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 900 000 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Судові витрати віднесено за рахунок Держави Україна.

Суд першої інстанції виходив з того, що відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, є незаконним переслідуванням, що є підставою для відшкодування завданої цими діями позивачу моральної шкоди, розмір відшкодування якої повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З огляду на те, що ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року, якою закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, набрала законної сили 06.01.2021, період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом становить 57 місяців 19 днів, з 16.03.2016 до 06.01.2021.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 гривень, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон, норми якого на час вирішення справи не змінювалися.

Отже мінімальний законодавчо визначений розмір моральної шкоди становить:

8000 грн х 57 місяців = 456 000 грн.

8000 грн / 30 календарних днів х 19 днів = 5 067 грн.

456 000 грн + 5 067 грн = 461 067 грн.

Перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало йому душевних страждань, він постійно перебував у стресовому стані, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях.

Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, останньому спричинено значну моральну шкоду, яка виражається у фізичних стражданнях, яких позивач зазнав від ушкодження здоров`я в результаті загострення та набуття хвороб. Крім того, моральної шкоди зазнали члени родини позивача, зокрема, дружина.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача, членів його сім`ї та негативні наслідки, які для нього та його сім`ї настали у зв`язку із порушенням прав позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 900 000 грн.

28.05.2024 Луганська обласна прокуратура через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем до позову не долучено жодних доказів, які б підтвердили факт заподіяння йому моральної шкоди. Розрахунок на обґрунтування її розміру в сумі, яка становить 3 000 000 грн, не надано.

Згідно матеріалів справи, позивач перебував під слідством і судом з 17.03.2016 (повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України) по 06.01.2021 (дата набрання чинності ухвали Старобільського районного суду, якою кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КК України), що складає 57 місяців 19 днів.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, тому розмір відшкодування моральної шкоди, на який може претендувати позивач, не може перевищувати 92 180,65 грн (57 місяців х 1 600 грн = 91 200 грн; 19 днів х 1600 грн/31 день у місяці = 980,65 грн).

Проте суд першої інстанції збільшив розмір моральної шкоди до 900 000 грн.

ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді першого заступника начальника Управління державної міграційної служби України в Луганській області, що не відповідає доводам позивача про зниження престижу та репутації серед колег.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, Держави Україна в особі ДКС України про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення процесуальних витрат на правову допомогу задоволено.

Стягнуто з ДКС України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 шкоду у вигляді середнього заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури у сумі 104 266,09 грн та процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 120 325,00 грн, а всього 224 591,09 грн.

Зазначає, що накладення арешту на майно позивача, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою здійснювалось на підставі ухвал слідчого судді.

Здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Твердження позивача, що унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності погіршився стан здоров`я його та дружини, є безпідставними, оскільки на даний час відсутні будь-які висновки судово-медичних експертиз.

Позивачем не надано доказів, що на його утриманні перебувала матір, яка внесла заставу в розмірі 82 680 грн та обліковується у Раді адвокатів Луганської області.

Крім цього, сума позовних вимог не співрозмірна з зазначеними позивачем обставинами.

Збільшення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди має бути належним чином обґрунтовано, проте суд першої інстанції належним чином не обґрунтував збільшення розміру моральної шкоди до 900 000 грн та не навів розрахунку.

Стягнення моральної шкоди в розмірі 900 000 грн, що є більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і призведе до її збагачення.

12.07.2024 ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури, в якому просить залишити її без задоволення.

07.06.2024 Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях через систему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що така підстава для відшкодування шкоди, як закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутня.

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для відшкодування шкоди відповідно до вказаного закону.

Жодних посилань на встановлені відповідним чином факти порушення слідчим органів безпеки норм КПК України, а також посилань на оскарження дій слідчого до прокурора або суду під час досудового слідства в позовній заяві не міститься. Також позивачем не надано відповідних доказів щодо його тверджень про незаконність дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури.

Зазначає, що згідно з пунктами 3 та 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Таким чином, при визначення розміру моральної шкоди у справах такої категорії повинен застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, який, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» складає 2 684 грн.

Вважає, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач на його користь, є необґрунтованим. Задоволення позовних вимог призведе до збагачення позивача за рахунок коштів Держави Україна, що є неприпустимим. Подібні необґрунтовані виплати можуть призвести до розбалансованості державного бюджету.

12.07.2024 ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, в якому просить залишити її без задоволення.

18.06.2024 ОСОБА_1 на електронну адресу суду подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року змінити:

- виклавши в описовій та мотивувальній частинах фактичні обставини його затримання 16.03.2016 у кримінальному провадженні № 0000057 від 29.02.2016 старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Луганській області капітаном юстиції Яковенко В.О. в порядку ст. 208 КПК України як підозрюваного у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, які встановлені в ході судового розгляду справи;

- в частині вирішення позовної вимоги про розмір компенсації моральної шкоди, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі та стягнувши з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в заявленому розмірі 3 000 000 грн.

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 900 000 грн судом визначено без урахування усіх обставин справи, встановлених в ході судового розгляду.

Суд значно занизив належний розмір спричиненої йому моральної шкоди.

В описовій та мотивувальній частинах рішення при викладенні фактичних обставин, судом не зазначається факт його затримання 16.03.2016 слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Луганській області в порядку ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3 КК України , ч. 3 ст. 368 КК України, а відтак судом не надано оцінки такому незаконному затриманню, як особливої психотравмуючої ситуації, глибині його фізичних та душевних страждань як особі, яка раніше ні в чому негожому помічена не була, не притягувалася до юридичної відповідальності. Разом з тим, з моменту затримання з 16.03.2016 до 18.03.2016 він знаходився під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що кардинальним чином вплинуло на його життя.

Судом не взято до уваги, що позовні вимоги про збільшення мінімального розміру моральної шкоди за час перебування під слідством та судом ним обґрунтовувалися у контексті серйозності порушення його прав та свобод та істотності моральних втрат в ході незаконного кримінального переслідування за особливо тяжкий злочин у кримінальному провадженні, розпочатому за фактом сприяння діяльності терористичної організації «ЛНР» громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Затримання його як підозрюваної особи в межах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження було зроблено за сфабрикованими результатами незаконних негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД) відносно нього: контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту аудіо-, відео контроль особи, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, які пов`язані з втручанням в приватне спілкування, які також були проведені старшим оперуповноваженим в ОВС ГВ БКОЗ Управління СБ України в Луганській області підполковником Дорофєєвим М. М. відносного нього за ч. 1 ст. 258-3 КК України з використанням конфіденційного співробітництва ( за участю фігуранта даного кримінального провадження ОСОБА_2 ).

Незважаючи на те, що він відмовився від наполегливих пропозицій ОСОБА_2 щодо незаконного оформлення паспортних документів, він одразу був затриманий старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України Яковенком В. О. в порядку ст. 208 КК України, без ухвали слідчого судді, без обов`язкового залучення захисника, що є порушенням п. 3 ст. 5 Конвенції щодо права заявника «негайно постати перед суддею» (рішення Європейського Суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Матеріали кримінального провадження свідчать, що особлива тяжкість злочину була підставою не тільки для проведення НСРД та його затримання, але й для проведення обшуків за місцем служби та за місцем проживання його сім`ї, допитів свідків та інших слідчих дій, які безпідставно погоджувалися прокурором кримінального провадження.

Лише 06.05.2016 кримінальне провадження було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Особливо травмуючи ситуація, у якій він перебував як підозрювана особа у період з 16.03.2016 до 06.05.2016 визвала у нього фізичні страждання у вигляді підвищеної втомлюваності, порушенні сну, високого рівня тривоги, занепокоєння, страху за себе та членів його родини, усвідомлюючи при цьому, що підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення , за яке йому могло бути призначено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 учасники справи не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Дехтярьов Є. В. подану ними апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. В задоволенні решти апеляційних скарг відмовити.

Представник Луганської обласної прокуратури - Смирнов О. О. підтримав подані відповідачами апеляційні скарги та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, просили розглядати справу в їх відсутність.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді першого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Луганській області з 20 березня 2015 року по теперішній час.

Як вбачається з постанови про об`єднання матеріалів досудових розслідувань та визначення підслідності від 16.03.2016, слідчим відділом УСБУ в Луганській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000057 від 29.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

16.03.2016 було розпочато досудове розслідування слідчим відділом УСБУ в Луганській області у кримінальному провадженні №0000074 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом отримання заступником начальника Управління ДМСУ у Луганській області ОСОБА_1 неправомірної вигоди у грошовому вигляді за оформлення, з використанням свого службового становища, паспортних документів громадян України, в порушення вимог діючого законодавства України.

Матеріали кримінальних проваджень №0000057 від 29.02.2016 та №0000074 від 16.03.2016 об`єднано в одне провадження за №0000057.

16.03.2016 о 19 год. 59 хв. слідчим Управління СБ України в Луганській області, у зв`язку із здійсненням досудового слідства у кримінальному провадженні №0000057 проведено огляд місця події - житлового приміщення за адресою : АДРЕСА_2 .

16.03.2016 старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Луганській області Яковенком В.О. 16.03.2016 о 22 год. 20 хв. в приміщенні Сєвєродонецького МВ УСБУ в Луганській області, в рамках розслідування кримінального провадження №0000057 від 29.02.2016, було затримано підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_1 , про що складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

17.03.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000057 від 29.02.2016, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 березня 2016 року задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 . Того ж дня ОСОБА_1 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.

05.04.2016 ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області накладено арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_1 .

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 квітня 2016 року (справа №428/3516/16-к) клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Луганській області Яковенка В.О. , погодженого заступником начальника відділу прокуратури Луганської області Бусовим Д. М., задоволено. Відсторонено підозрюваного ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області на строк 2 місяці з дати постановлення ухвали до 05.06.2016 року.

Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ УСБ України в Луганській області Яковенка В.О. , погодженого заступником начальника відділу прокуратури Луганської області Бусовим Д. М., про заміну раніше застосованого запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000057.

06.05.2016 старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Луганській області Яковенком В.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000057 від 29.02.2016 в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

11.05.2016 ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст.368 КК України.

11.05.2016 затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 та скеровано до Сєвєродонецького міського суду Луганської області для розгляду по суті.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 15 вересня 2016 року (справа №428/5920/16-к) відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 06 грудня 2016 року (справа №428/5920/16-к) відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 30 січня 2017 року (справа №428/5920/16-к) відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 24 березня 2017 року (справа №428/5920/16-к) продовжено строк відсторонення обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці з дня винесення ухвали.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 25 травня 2017 року (справа №428/5920/16-к) відсторонено обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 30 червня 2017 року (справа №428/5920/16-к) продовжено строк відсторонення обвинуваченого ОСОБА_1 від посади першого заступника начальника УДМСУ у Луганській області строком на два місяці.

29.12.2020, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу Луганської обласної прокуратури прийнято постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні за № 0000057 від 29.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року (справа №431/5920/16-к) кримінальне провадження № 0000057 від 29.02.2016 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_1 , скасовано. Повернуто застоводавцю ОСОБА_7 заставу в розмірі 82 680 грн, внесену нею за ОСОБА_1 на депозитний рахунок територіального управління ДСА України в Луганській області. Скасовано арешти на грошові кошти та майно ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 57 місяців 19 днів, з 16.03.2016 до 06.01.2021.

Щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина право на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

У справі, яка переглядається, кримінальне провадження №0000057 від 29.02.2016 відносно обвинуваченого ОСОБА_1 закрито ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Як вбачається зі змісту постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення від 29 грудня 2020 року, підставою для відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення є його переконання, що пред`явлене особі обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не підтверджується. У такому випадку відмова від підтримання державного обвинувачення є не правом, а обов`язком прокурора (а. с. 60 т.1).

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 відбулося з реабілітуючих підстав, а тому він має право має право на отримання відшкодування шкоди згідно із Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з практикою Верховного Суду з розгляду справ указаної категорії, яка є сталою. Зокрема, подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду: 16 листопада 2022 року у справі № 522/11959/19 (провадження № 61-2993св22), від 26 квітня 2023 року у справі 201/223/21 (провадження № 61-472св23), від 12 червня 2023 року у справі № 127/15952/22 (провадження № 61-3223св23).

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про те, що відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення не передбачає виникнення в особи права на відшкодування моральної шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Зазначені правові висновки також узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Доводи апеляційної скарги Луганської обласної прокуратури, що розмір відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі 1 600 грн , яка визначена Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік», апеляційний суд відхиляє, оскільки Закон України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Зміни до статті 13 Закону №266/94-ВР законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік», отже розрахункова величина грошової суми у розмірі 1 600 грн не може бути застосована до спірних правовідносин.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про те, що при визначенні розміру моральної шкоди в даній справі повинен застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи із січня 2017 року.

Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

На правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ не поширюється.

Таке тлумачення указаних норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 591/6167/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 213/1972/16-ц та від 26 квітня 2023 року у справі № 522/11266/17.

На підтвердження обсягу шкоди, завданої внаслідок перебування під слідством та судом та погіршення внаслідок цього стану здоров`я, позивачем надано:

- епікриз №799 лікаря КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про те, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в денному стаціонарі з 22.03.2016 по 01.04.2016 по направленню лікаря зі скаргами головний біль, пов`язаний з підвищеним артеріальним тиском, нудоту, слабкість, безсоння, оніміння пальців рук, блювоту, прискорене серцебиття тощо. Погіршення самопочуття пов`язує зі стресовою ситуацією;

- листок непрацездатності з 22.02.2016 по 01.04.2016;

- виписку з амбулаторної карти ОСОБА_1 , згідно якої останній звернувся 03.07.2017 зі скаргами на ураження нігтів та шкіри протягом року. Діагноз: поширений псоріаз, прогресивна стадія;

- виписку з амбулаторної карти ОСОБА_1 , згідно якої останній знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: поширений псоріаз. Поступив 11.10.2018 зі скаргами на ураження шкіри, свербіж, загострення біля двох тижнів. Об`єктивно: шкіряний процес поширений на шкірі, волос. частині голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівках тощо;

- довідку лікаря КНП Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про те, що ОСОБА_1 проходить амбулаторне лікування у лікаря-психіатра з приводу Розладу адаптації, змішана тривожно-депресивна реакція. Стан погіршився в 2016 році після психотравмуючої події (кримінальне переслідування та судові вправи). Було призначене лікування. Стан з покращенням, потребує подальшого прийому лікарських засобів та амбулаторного спостереження;

- епікриз №485 лікаря КНП «Севєродонецька міська багатопрофільна лікарня» про те, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 23.03.21 до 31.03.21 за направленням сімейного лікаря зі скаргами на загальну слабкість, головний біль, запаморочення, підвищення АТ до 160/100, порушення сну, тривогу. Погіршення самопочуття пов`язує з судовими справами, які були розпочаті у 2016 році.

На підтвердження тієї обставини, що стресова ситуація під час обшуку житла 16.03.2016, а також інформація про затримання, перебування під вартою ОСОБА_1 негативним чином вплинула також на стан здоров`я його дружини та дітей, як наслідок, дружина ОСОБА_8 23.03.2016 потрапила у лікарню з діагнозом: вагітність малого строку, позалікарняний аборт, що почався, позивачем надано виписку з медичної картки стаціонарного хворого №1133 від 26.03.2016. Останній зазначив, що сильний стрес та емоційне напруження призвели до викидня. В результаті втрати дитини він відчув сильні душевні страждання.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно виходив із того, що позивач безпідставно перебував під слідством органів досудового слідства, прокуратури і суду, у результаті незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду зазнав моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції врахував обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 900 000 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди ( 8000 грн), та конкретних обставин справи.

Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди гарантований державою, так як відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня 2024 року - 8000 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновком суду першої інстанції та вважає, що вказаний розмір відшкодування, враховуючи конкретні обставини цієї справи, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Виходячи із визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди - 900 000 грн, що майже вдвічі перевищує мінімальний законодавчо визначений розмір моральної шкоди в сумі 461 067 грн, свідчить про те, що судом першої інстанції були взяті до уваги всі обставини, якими позивач обґрунтовував розмір заподіяної моральної шкоди.

За таких підстав підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 900 000 грн судом визначено без урахування усіх обставин справи, без надання оцінки його незаконному затриманню, як особливої психотравмуючої ситуації.

Підстав для змін або скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог, з огляду на доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів не вбачає.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про те, що позивачем не надано доказів на встановлення відповідним чином фактів порушення слідчим органів безпеки норм КПК України, оскарження ним дій слідчого до прокурора або суду під час досудового слідства.

За змістом положень Закону № 266/94-ВР підставою для відшкодування моральної шкоди є перебування під слідством та судом особи, факт невинуватості якої встановлено в зв`язку з ухваленням виправдувального вироку або закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав. При цьому згідно з усталеною практикою суду касаційної інстанції ухвалення окремого судового рішення про визнання дій слідчих органів або прокуратури неправомірними не вимагається.

Стягнення рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2021 року на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди у вигляді заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування особі завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційних скарг не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржників з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Луганської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук