ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.

з секретарем судового засідання Пічкур А.О.,

без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Неженець-Чеканової Н.Є., звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюбі, зареєстрований 12.06.2024 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 878, та залишити неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати з матір`ю.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що подружжя не проживає разом, шлюбні відносини припинились. Шлюб сторони розривають вдруге. У подружжя є спільні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між сторонами укладено договір про поділ майна подружжя від 21.09.2024 та договір про сплату аліментів від 17.08.2024, відповідно до якого діти проживають з матір`ю.

Ухвалою судді від 19.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання сторона позивача не з`явилася, від позивача та її представника надійшли клопотання з проханням провести розгляд справи без їх участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся телефонним засобом зв`язку, під час якого просив направити матеріали позовної заяви, ухвалу про відкриття провадження та усі повідомлення за електронною адресою. Документи доставлені до електронної скиньки відповідача.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 12.06.2024 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 878.

У сторін є спільні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення.

З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СКУ суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них.

З огляду на це суд вважає, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про залишення проживання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом з нею після розірвання шлюбу, то суд вважає, що зазначена вимога підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Із позовної заяви та матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. При цьому, однією із заявлених вимог є вимога про залишення проживання дитини разом з нею після розірвання шлюбу, в обґрунтування якої позивачка посилається на правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 18.07.2022 у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22) та Постанові Верховного суду від 15.01.2020 по справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22.12.2021 у справі № 339/143/20, де Суд вказав, що за загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Із наведеними доводами суд не погоджується, оскільки процесуальним законодавством суд не наділений такими повноваженнями.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Вказані норми процесуального і матеріального права свідчать про те, що суд захищає невизнані, оспорювані або порушені права і свободи фізичних осіб у спосіб, визначений або законом, або договором.

Як випливає зі змісту положень Сімейного кодексу України, одним із способів захисту є визначення місця проживання дитини, якою в контексті цієї справи, по суті, є вимога позивачки про залишення проживання дитини разом з нею після розірвання шлюбу, оскільки, вирішуючи відповідне питання, суд фактично зобов`язаний з`ясувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Без з`ясування зазначених обставин суд не вправі вирішувати питання про залишення проживання дитини разом з позивачем, тобто, фактично вирішувати питання про визначення місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 17.08.2024 укладено договір про сплату аліментів на дитини, згідно з яким діти проживають з матір`ю.

Стосовно доводів позивача про відсутність спору про місце проживання дитини, у зв`язку з чим на її думку необхідно застосувати зазначену вище правову позицію Верховного Суду, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Таким чином, зі зверненням особи до суду з метою захисту своїх прав у порядку позовного провадження наявність спору презюмується і лише в процесі судового розгляду можливо достовірно вирішити питання про наявність або відсутність спору між учасниками справи, у зв`язку з цим, суд відхиляє зазначені доводи через необґрунтованість.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову.

Керуючись статтями 141, 206, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12.06.2024 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 878.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_4 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_5

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено та проголошено 16.12.2024.