КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 759/346/24 Головуючий у суді першої інстанції - Ул`яновська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 р. КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, у якому просило суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті:

- до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7 705,89 грн.;

- до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 62 976, 01 грн.;

- з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 674, 44 грн.;

- з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 65 305, 21 грн.;

- з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 15 166, 63 грн.;

- з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 484,34 грн;

- судовий збір по справі у розмірі 2 974,69 грн та витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго», проте своє зобов`язання по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води не виконують неналежним чином. У зв`язку з вищевикладеним станом на 01 червня 2023 року заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що складає 198 312, 52 грн., тому КП «Київтеплоенерго» просило вирішити спір у судовому порядку, задовольнивши позовні вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 49 319, 74 грн.

Стягнуто солідарно з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір по справі у розмірі 739, 80 грн. та витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, 00 грн., що загалом становить 772, 80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням КП «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржуване рішення скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Крім того, судом не враховано, що позовну давність за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України продовжено на строк дії карантину, тому позовна давність обраховується починаючи з березня 2017 року. За таких обставин, позивачем не було пропущено строк звернення до суду за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих до 01 травня 2018 року.

Крім того, звертає увагу, що заява відповідача про застосування позовної давності вказує на фактичне визнання ним пред`явлених позовних вимог та визнає борг за надане централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, оскільки суд застосовує до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК і вирішує питання про наслідки такого спливу, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності.

08 жовтня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , у якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказала, що заперечує проти усіх наведених КП «Київтеплоенерго» доводів апеляційної скарги, оскільки позивачем пропущено позовну давність до частини позовних вимог і суд вірно відмовив у цій частині позову. Відтак просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність осіб, належних чином повідомлених про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» (а.с. 8).

На підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 70 681 грн 90 коп., що підтверджується витягом з Додатків до Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 (а.с. 12, 13).

Згідно з долученими до позовної заяви розрахунками заборгованості у відповідачів станом на 01 червня 2023 року заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що складає 198 312 грн 52 коп (а.с. 9-11, 14-16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції за заявою відповідача ОСОБА_1 застосував строки позовної давності до частини позовних вимог та стягнув з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиті: з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 446 грн 23 коп.; з з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 222 грн 54 коп.; з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 15 166 грн 63 коп.; з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 484 грн 34 коп., що у загальному становить 49 319 грн 74 коп.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За вимогами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Звертаючись з позовом позивач посилається на те, що виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла станом на 01 травня 2018 року та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. 3 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Так, за змістом положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов ст. ст. 641, 642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною другою ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

До того ж, слід зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, а отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання з оплати наданих послуг є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення заборгованості виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим, набуття права грошової вимоги внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) ніяким чином не впливає на початок відліку строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки обов`язок щодо сплати за комунальні послуги виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

Колегією суддів враховується, що заборгованість відповідачів за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у стягненні якої суд першої інстанції відмовив позивачу, виникла за період з липня 2015 року по червень 2023 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом у січні 2024 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до квітня 2021 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягала частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21.

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно застосував позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по травень 2021 року.

З огляду на викладене, рішення суду про відмову в задоволенні позову в цій частині не може залишатись в силі та за приписами статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті вимог позивача.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з відповідачів за період з березня 2017 року по травень 2021 року, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до додатку №1 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно виключно до ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року, а тому інші відповідачі не є належними по відношенню до зазначеної заборгованості

З урахуванням вказаного із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню заборгованість: за спожиті з 12 березня 2017 року до 1)1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 439,60 грн.; за спожиті з 12 березня 2017 року до 01 травня2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 36 520,88 грн., а всього 42960,48 грн..

А за інший період, починаючи із травня 2018 року вказана заборгованість підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Зокрема заборгованість: за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 674, 44 грн.; за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 65 305, 21 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 15 166, 63 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 484,34 грн, а всього 127630,62 грн.

.

За змістом вимог ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ґрунтується виключно на не правильному застосуванні судом норм чинного законодавства щодо обрахунку строків позовної давності, яким апеляційним судом надано відповідну оцінку.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. На такі порушення сторони не посилалися.

Також з матеріалів справи вбачається, що єдиним заперечення відповідача ОСОБА_1 проти позову були обставини пропуску строків позовної давності. При цьому останній не вказував на інші обставини, які б, за своєю суттю, спростовували доводи позивача. Так відповідач в суді першої інстанції не посилався на не надання чи не належне надання йому та членам його сім`ї послуг з опалення та постачання гарячої води, не вказував на не правильність розрахунків суми заборгованості, що зроблені позивачем, тощо.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання відповідачам комунальних послуг з опалення та постачання гарячої води, за які останні не розрахувались, що є підставою до задоволення вимог позивача заявлених в межах строків позовної давності.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 2 974,69 грн. При подачі апеляційної скарги Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 4 462,04 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (64,35%), а саме у розмірі 4 785,53 грн., тобто по 1595,17 грн. з кожного.

Крім того, оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року підлягають стягненню виключно з ОСОБА_1 , з останньої підлягає до стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 966,47 грн. пропорційно до даної частини позовних вимог.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33, грн. задоволенню не підлягають, оскільки вказані витрати не є судовими витратами, які підлягають розподілу в силу вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», ,) заборгованість: за спожиті з 12 березня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 439,60 грн., за спожиті з 12 березня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 36 520,88 грн., а всього 42960,48 грн.( сорок дві тисячі дев`ятсот шістдесят грн. 48 копійок).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», ,) заборгованість: за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 674, 44 грн.; за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 65 305, 21 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 15 166, 63 грн.; за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 25 484,34 грн, а всього 127630,62 грн. (сто двадцять сім тисяч шістсот тридцять гривень 62 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1595,17 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, що знаходиться за адресою: м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк», ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 966,47 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови виготовлено 18 грудня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв