Справа № 305/2131/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Мацунича М.В., Кожух О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шарая Людмила Олександрівна, на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог у складі судді Марусяк М.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір №4100949 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 та розміщених їх сайті https://creditplus ua/ru/documents.

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 02 червня 2021 року вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до вказаного кредитного договору.

29 травня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5130 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 28 червня 2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

25 червня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10260 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 25 липня 2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

23 липня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за коритсуванням кредитом на суму 10640 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 22 серпня 2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

22 серпня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим, керуючись п. 4.3 вказаного договору, такий було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

12 жовтня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 11010 грн. 00 коп. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу №03-05/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Зазначав, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 20000 грн. тіло кредиту та 34590 грн. нараховані проценти, всього 54590 грн.

Вказував, що інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року складають 17305,03 грн., а 3% річних за період з 21 листопада 2021 року по 08 вересня 2023 року 2943,37 грн.

За вказаних обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 54590 грн., інфляційні втрати 17305,03 грн., три відсотки річних 2943,37 грн.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», заборгованість за Договором №4100949 про надання споживчого кредиту від 03 травня 2021 року у розмірі 54590 (п`ятдесять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто) гривень, яка складається із: - 20000 гривень - сума кредиту; - 34590 гривень - сума процентів за користування кредитом.

Відмовлено у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат в сумі 17305,03 (сімнадцять тисяч триста п`ять) гривень 03 копійки та трьох відсотків річних у сумі 2943,37 (дві тисячі дев`ятсот сорок три) гривні 37 копійок.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шарая Людмила Олександрівна, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», котрою встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит та безпідставно не застосував норми статей 203 та 215 ЦК України про нікчемність правочину або його частини. Вважає помилковим стягнення із відповідача 20000 грн., визначених як тіло кредиту, оскільки останнім його було виплачено, а тому, відповідно, не можуть нараховуватися і відсотки. Звертає увагу, що розмір стягнутих судом першої інстанції коштів є надмірно великим, порівняно з розміром отриманого кредиту та орієнтованої вартості кредиту, заявленої у договорі.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом даного апеляційного перегляду, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення суду не переглядається.

Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 12-13).

03 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4100949 про надання споживчого кредиту (а.с.70-77).

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000 грн. (пункт 1.3. кредитного договору); строк кредиту 30 днів (пункт 1.4. кредитного договору). Дата повернення кредиту (02 червня 2021 року) вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (пункт 1.4. кредитного договору).

Пунктом 1.5. визначено види процентних ставок, що узгоджені сторонами правочину: стандартна 1,90 % в день, знижена 0,95 % в день.

Відповідно до п.1.5.1. кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Згідно з п.1.5.2. кредитного договору знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

На підставі договору №087/20-П від 08.07.2020, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий дім» здійснило 03 травня 2021 року переказ коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 у розмірі 20 000 гривень (а.с.85).

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 , що не заперечується останнім як у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив, поданих у суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі.

03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №03-05/2022, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за плату відступило позивачеві своє право грошової вимоги до боржників за цілим рядом договорів, зокрема право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №4100949 від 03 травня 2021 року.

Згідно з п.3.1. кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача (пролонгації) передбачений підпунктами 4.2.1. 4.2.4. кредитного договору. Зокрема, відповідно до підпункту 4.2.2. пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства в розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних способі в цьому пункті.

Порядок автопролонгації строку кредиту встановлений пунктом 4.3. кредитного договору.

Так, згідно п. 4.3.1 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.3.2. споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору.

Порядок повернення кредиту та сплата процентів встановлений пунктом 6 кредитного договору.

Так, відповідно до п. 6.1 кредитного договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку, визначеного в пункті 6.1.1 договору.

Згідно пункту 6.1.1 кредитного договору у разі направлення споживачем коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, у тому числі але не виключно, достроково або при наявності прострочення, проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені до моменту такого повернення. При цьому, якщо коштів що направляються на повернення кредиту не достатньо для повної сплати процентів за його користування, то вважається, що строк сплати таких процентів настав і кошти в першу чергу направляються на повернення цих процентів, з урахуванням черговості передбаченої пунктом 6.3. цього Договору.

За змістом пункту 6.3 кредитного договору споживач здійснює платежі за договором у такій черговості:

6.3.1. у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості:

- прострочені зобов`язання по процентам;

- прострочені зобов`язання по кредиту;

6.3.2. у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості:

- строкові зобов`язання по процентам;

- строкові зобов`язання по кредиту;

6.3.3 у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором.

Cудом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5130 грн. 00 коп., відтак у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 28.06.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

25 червня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10260 грн 00 коп., у зв`язку з чим відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 25.07.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

23 липня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10640 грн. 00 коп., відтак у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 22.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

22 серпня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. кредитного договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

12 жовтня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 11010 грн. 00 коп. Надалі, відповідно до доданої до позовної заяви картки обліку Договору №4100949 від 03.05.2021 (розрахунку заборгованості), відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

Суд першої інстанції вірно встановив, що оскільки коштів, які сплачувалися відповідачем, було недостатньо для повної сплати процентів за його користування, відтак кошти товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» в першу чергу направлялися на повернення цих процентів, з урахуванням черговості передбаченої пунктом 6.3. цього Договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору №4100949 від 03 травня 2021 року у відповідача утворилася заборгованість в сумі 54590 гривень, яка складається з 20000 гривень - суми основного боргу, 34590 гривень - процентів за користування кредитом, та підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» та безпідставне не застосування до спірної заборгованості приписів статей 203 та 215 ЦК України про нікчемність правочину або його частини є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин вищенаведених положень Закону України «Про споживче кредитування», суд першої інстанції виходив з того, що норми спеціального законодавства слід застосовувати лише у випадку, якщо інше не встановлено договором.

Так, встановивши, що пунктом 6.3 кредитного договору встановлено черговість здійснення споживачем платежів за договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню визначені сторонами положення кредитного договору, а не норми спеціального законодавства.

За статтями 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи положення чинного на 03 травня 2021 року (день укладення договору) законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав, що встановлена черговість здійснення споживачем платежів за договором є несправедливою умовою, натомість позичальник погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Доводи апеляційної скарги про помилкове стягнення судом першої інстанції із відповідача тіла кредиту у розмірі 20000 гривень з посиланням на його повне погашення, на підтвердження чого останнім було наведено власний розрахунок заборгованості, є безпідставними, оскільки наведений апелянтом розрахунок заборгованості суперечить визначеним кредитним договором умовам щодо встановленої процентної ставки, яка підлягає застосуванню у випадку пролонгації договору за ініціативою споживача.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн., яка була надана позивачу згідно договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною, від 07 липня 2022 року №07/07-2022.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шарая Людмила Олександрівна, - залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу в сумі 2000 (двох тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: