ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2002/24

Головуючий у першій інстанції Глушко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1655/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Глушко О.І.), ухвалене о 10 год. 34 хв. у м.Бахмач, повний текст рішення складено 02 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №650384963 від 29 серпня 2019 року в розмірі 41 577,30 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 29 серпня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису, право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 05 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №05/07/24, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №650384963 від 29 серпня 2019 року. ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору не виконав свої зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 41 577,30 грн, з яких: 17 700 грн заборгованість по кредиту; 23 877,30 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 650384963 від 29 серпня 2019 року в розмірі 41 577 грн 30 коп, із яких: 17 700 грн 00 коп - заборгованість по кредиту; 23 877 грн 30 коп - заборгованість по відсотках за користування кредитом; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 4 422 грн 40 коп в рахунок повернення судових витрат, із яких: 2 422 грн 40 коп - по сплаті судового збору, 2 000 грн - за надання правничої допомоги.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем, який в законному порядку набув право вимоги. Доводи відповідача про те, що право вимоги до нього за кредитними договором №650384963 від 29 серпня 2019 року укладеним з ТОВ «Манівое швидка фінансова допомога» не могло бути передано ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року судом відхилено через наявність додаткових угод між товариствами до договору факторингу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір від 29 серпня 2019 року був укладений пізніше, ніж договір факторингу від 28 листопада 2018 року, отже зобов`язання взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу. Відповідач вважає, що майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу не було і сторони не могли її передбачити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказує, що договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28 листопада 2018 року 31 грудня 2022 року. Реєстр прав вимог №89 від 15 липня 2020 року, а також реєстр прав вимог №9 від 30 травня 2023 року підписані вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 29 серпня 2019 року. ТОВ «Юніт Капітал» вказує, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до позивача, оскільки з урахуванням визначених строків дії договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

По справі встановлено, що 28 листопада 2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу за №28/1118-01, згідно з п.2.1. якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, зазначених вказаним договором.

Відповідно до п. 1.2-1.3,1.5 цього договору, перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору (а.с.34-38,47-52, 73 зворот, 74).

29 серпня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №650384963, згідно якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику кредит в сумі 17 700 грн строком на 112 днів, а той в свою чергу погасити кредит у строк, сплативши відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором (а.с.10-18,21-22,24-29,75).

Відповідно до платіжного доручення від 29 сервня 2019 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 17 700,00 гривень (а.с.121).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за зазначеним споживчим кредитом за період з 29 серпня 2019 року по 15 липня 2020 року складає 41 577,30 грн, в тому числі: 17700 грн тіло кредиту, 23877,30 грн проценти за користування кредитом (а.с.30-31).

У реєстрі прав вимоги №89 від 15 липня 2020 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року зазначено боржника ОСОБА_1 та договір споживчого кредиту №650384963 від 29 серпня 2019 року з загальною сумою заборгованості 41 577,30 грн (а.с.32-33).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, згідно з п.2.1. якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (а.с.39,68-73).

У реєстрі прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року зазначено боржника ОСОБА_1 та договір споживчого кредиту №650384963 від 29 серпня 2019 року з загальною сумою заборгованості 41 577,30 грн (а.с.41-42).

05 липня 2024 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/07-24, згідно з п.1.1. якого ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Юніт Капітал» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату на умовах, зазначених вказаним договором (а.с.57-62).

Актом прийому-передачі реєстру боржників до Договору факторингу № 05/07-24 від 05 липня 2024 року передано ТОВ «Юніт Капітал» реєстр боржинків від 05 липня 2024 року, в якому зазначено боржника ОСОБА_1 та договір споживчого кредиту №650384963 від 29 серпня 2019 року з загальною сумою заборгованості 41 577,30 грн (а.с.43-46).

Відповідно до приписів ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12).

У справі, яка переглядається, право вимоги до боржника ОСОБА_1 переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором є ТОВ «Юніт Капітал». Тому для перевірки існування у ТОВ «Юніт Капітал» права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу.

На час укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» предмет правочину: право майбутньої вимоги мало бути визначене, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 29 серпня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладе спірний кредитний договір з відповідачем. На час вчинення зазначеного правочину, сторонами не індивідуалізовано належним чином предмет правочину.

Таким чином, боргові зобов`язання за договором споживчого кредиту від 29 серпня 2019 року № 650384963 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року. Доводи відзиву що укладений Договір факторингу від №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є рамкоковою угодою та підветрджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного часу: з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2022 року не спростовує зазначеного факту.

Враховуючи, що позивачем ТОВ «Юніт Капітал» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «Юніт Капітал».

З огляду на викладене, рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судові витрати складають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Тобто, Верховний Суд сформулював висновок про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржуючи судове рішення суду першої інстанції сплатив до суду за апеляційний перегляд судового рішення 3633,60 грн судового збору.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 з позивача на його користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3633,60 грн за апеляційний розгляд справи.

Окрім того, відповідач ОСОБА_1 також поніс витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстації в загальному розмірі 6000 грн, що підтверджується ордерами (а.с.93,122), копіями договорів про надання правової допомоги від 06 вересня 2024 року, від 20 жовтня 2024 року (а.с.95, зворот 122, 123), згідно з якими Чорнодуб В.А. доручив адвокату в порядку та на умовах, визначених договорами, надати консультаційні та юридичні послуги у цій справі в суді першої та апеляційної інстації. Пунктом 4.1 цих договір встановлено фіксовану плату у розмірі 3 000,00 грн (пункт 4.1 договору); детальний опис виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.96 зворот, 124 зворт; квитанцію до прибуткового касового ордеру №69 від 30 вересня 2024 року, №79 від 27 червня 2024 року.

Докази понесення відповідачем витрат на правничу допомгу отримані позивачем, що підтверджується квитанціями № 1783229, №1967042 про доставку документів до електронного кабінету ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.97,125).

Доводи позивача про те, що відповідачем не надано жодних документів які підтверджують понесення відповідачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, а надані докази належними, які підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Апеляційний суд за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Ковалюх В.М. робіт (в суді першої інстанції: ознайомлення з матерілами справи та участь в одному судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції: подання апеляційної скарги), заперечення відповідача щодо завищеного розміру витрат на оплату правничої допомоги, задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4700,00 грн.

Керуючись ст.ст.141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2024 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, літера А, офіс 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3633,60 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, літера А, офіс 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4700,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: