К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року місто Київ

справа № 752/10772/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/18534/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подані представником ОСОБА_3 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Мазура Ю.Ю. від 4 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усиновлення дитини,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення дитини, яку обґрунтовував тим, що 19 вересня 2012 року між ним та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Від попереднього шлюбу ОСОБА_4 має неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком якого є ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 з 2011 року покинув дружину ОСОБА_4 з сином та зник. Участі у вихованні сина не приймав та не приймає. Утримання сина у грошовій (аліменти) або у натуральній формі не здійснює.

Рішенням Артемівського районного суду міста Луганськ від 5 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було розірвано.

Подальша доля ОСОБА_7 невідома, останнім відомим місцем проживання було місто Луганськ.

Наразі заявник, ОСОБА_4 , неповнолітній ОСОБА_2 , діти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 проживають однією сім`єю. Заявник вже більше як 11 років замінив повністю ОСОБА_11 батька.

Зазначав, що його стан здоров`я та матеріальний стан цілком дозволяє усиновити неповнолітнього ОСОБА_11 та створити всі належні умови для його всебічного розвитку, навчання та зростання в стабільній та комфортній атмосфері.

Враховуючи викладене, заявник просив оголосити його усиновлювачем неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; замінити прізвище та по батькові усиновленої дитини з " ОСОБА_12 " на " ОСОБА_13 " та з " ОСОБА_14 " на " ОСОБА_15 "; внести зміни до актового запису № 290 від 15 серпня 2008 року про народження дитини, складений Кам?янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції та записати батьком усиновленої дитини ОСОБА_16 - ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано, тим, що заявником не надано суду будь-яких документів на підтвердження обставин, що мають істотне значення для постановлення рішення про усиновлення без згоди батька. Крім того, суд вказав, що не можуть бути усиновлювачами особи, які не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу), тоді як встановлено судом, сім`я проживає в орендованій квартирі та наразі заявник не працевлаштований.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

У апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про усиновлення.

Зазначає, що усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо буде встановлено, що вони не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її.

Рішення суду першої інстанції ухвалено без наведення мотивів оцінки інтересів дитини, тому суд помилково вважав, що усиновлення нашкодить дитині або не відповідатиме її найкращим інтересам. Не можуть надмірно формальні обставини відсутності постійного місця проживання та/або постійного заробітку заявника бути перешкодою для усиновлення дитини, якщо в цілому досягається основна мета усиновлення - створення для дитини стабільних та гармонійних умов для життя дитини та забезпечуються її найкращі інтереси.

Суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_11 проживає в родині заявника більше 12 років, заявник його виховує та забезпечує усім необхідним, біологічний батько ОСОБА_11 проживає та

перебуває на тимчасово окупованій території України, на цій території тимчасово не здійснюють свою діяльність жодні державні органи України, тому збирання доказів на цій території є неможливим.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - Акимова Т.М. в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 19 вересня 2012 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_17 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області від 19 вересня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 538.

ОСОБА_4 має неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Кам`янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції від 15 серпня 2008 року. Актовий запис № 290.

ОСОБА_4 , не заперечує проти того, щоб її чоловік ОСОБА_1 усиновив її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що надала нотаріально завірену згоду, засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Денисевич С.А. від 9 травня 2024 року, зареєстровану в реєстрі за № 182.

Батько дитини, ОСОБА_7 перебуває на окупованій території. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано на підставі рішення Артемівського районного суду міста Луганськ від 5 квітня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_13 народилися дві доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , виданими Рубіжанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 2 лютого 2018 року, відповідні актові записи № 43, № 44.

Згідно медичного висновку про стан здоров`я особи від 7 травня 2024 року, громадянин ОСОБА_1 не має ніяких протипоказань для усиновлення дитини.

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" Департаменту

інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ВР-002637584, станом на 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Сім`я проживає у орендованій трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де для дітей створені всі належні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку. Квартира мебльована за призначенням, наявна побутова техніка для ведення домашнього господарства.

Обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї проведено начальником відділу усиновлення та сімейних форм виховання Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_18 , про що складено відповідний акт від 24 вересня 2024 року.

ОСОБА_1 фактично виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню неповнолітнього ОСОБА_7 протягом 12 років.

Зі станом здоров`я неповнолітнього ОСОБА_7 громадянин ОСОБА_1 ознайомлений, претензій щодо історії розвитку дитини та стану здоров`я не має. Хлопець не заперечує щодо свого усиновлення громадянином ОСОБА_1 , про що надав письмову згоду.

За інформацією, яка наявна в матеріалах справи, а саме з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу за 2023 рік та за 2 місяці 2024 року, ОСОБА_1 мав суму доходу, яка цілком забезпечуватиме потреби його родини.

Відповідно до висновку про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам неповнолітнього ОСОБА_2 від 4 жовтня 2024 № 100-13374, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає проведення усиновлення неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником ОСОБА_1 таким, що відповідає інтересам дитини, але керуючись статтями 219, 220 СК України, прийняття рішення щодо доцільності усиновлення покладає на органи судової влади.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення ефективної реалізації всіх прав, проголошених у цій Конвенції, усебічний розвиток дитини, оцінка найкращих інтересів дитини в кожному окремому випадку при дотриманні балансу усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей.

Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, які стосуються дітей, і вимагає прийняття активних заходів для захисту їх прав і сприяння їхньому зростанню і благополуччю, а також заходів, спрямованих на надання підтримки і допомоги батькам і іншим особам, які мають обов`язок забезпечити права дітей.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", забезпечення найкращих інтересів дитини передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити.

Статтею 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованої Законом України від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, передбачено, що компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами.

Статтею 207 СК України передбачено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не

бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

При дотриманні всіх умов, встановлених СК України, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

Суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статті 217 СК України у випадках, коли дитина, стосовно якої розглядається питання про усиновлення, має батьків, обов`язковою умовою його позитивного вирішення є їхня вільна та безумовна згода.

Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом (частина п`ята статті 217 СК України).

Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.

Частиною другої статті 219 СК України передбачено, що усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її.

Статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення передбачено, що рішення про усиновлення не приймається, якщо не надано принаймні таких згод, які не відкликані: a) згоди матері й батька; або в разі відсутності й батька, й матері, які могли б надати згоду, згоди будь-якої особи чи установи, які вповноважені надати таку згоду замість них; b) згоди дитини, яка відповідно до закону вважається такою, що має достатній рівень розуміння; дитину вважають такою, що має достатній рівень розуміння, після досягнення віку, який визначено законом та який не повинен перевищувати 14 років; c) згоди другого з подружжя чи зареєстрованого партнера усиновлювача.

Особам, згода на усиновлення яких вимагається, повинні бути надані консультації, які можуть бути необхідними, і належним чином повідомлено про наслідки їхньої згоди, зокрема чи призведе усиновлення дитини до припинення правових відносин між дитиною та сім`єю її походження. Згоду повинно бути надано вільно в установленій правовій формі й висловлено чи засвідчено письмово.

Компетентний орган повинен вимагати згоди будь-якої особи чи органу, зазначених у пункті 1, або відхиляти відмову в наданні такої згоди, окрім з виключних підстав, визначених законом. Однак згоди дитини, яка страждає від розладів, що перешкоджають висловленню дійсної згоди, можна не вимагати.

Частиною четвертою статті 5 Європейської конвенції про усиновлення визначено, що якщо батько чи мати позбавлені батьківських прав стосовно дитини або принаймні права давати згоду на усиновлення, закон може передбачати, що одержання його чи її згоди не є обов`язковим.

Отже, з урахуванням частини другої статті 219 СК України, без згоди повнолітніх батьків усиновлення дитини може бути проведено, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не виявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її.

Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (висновками, актами, довідками, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Водночас суди повинні враховувати, що у випадках, коли батьки не беруть участі у вихованні своєї дитини з поважних причин (через хворобу, перебування в тривалому відрядженні тощо), її усиновлення без їхньої згоди є неприпустимим.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 489/2464/16-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 645/4366/17.

Статтею 225 СК України передбачено, що усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення.

Відповідно до статті 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Частиною 1 статті 229 СК України передбачено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Згідно з частинами два-чотири статті 231 СК України, якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за

заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

Відповідно до статті 234 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Держава регулює сімейні відносини з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. А усиновлення дитини провадиться у її найкращих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Встановлено, що при зверненні до суду із заявою про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_2 його вітчим ОСОБА_1 , з яким він проживає однією сім`єю близько 12 років та який приймає участь у його вихованні і матеріальному утриманні, посилався на те, що його дружина - матір неповнолітньої дитини, надала свою письмову згоду на усиновлення ним її дитини; біологічний батько дитини проживає на окупованій території України, не приймав та не приймає участі у вихованні і матеріальному утриманні дитини. Згоду на своє усиновлення надав і неповнолітній ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку про доцільність усиновлення та відповідність його інтересам неповнолітнього ОСОБА_2 від 4 жовтня 2024 № 100-13374, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає проведення усиновлення неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заявником ОСОБА_1 таким, що відповідає інтересам дитини, але керуючись статтями 219, 220 СК України, прийняття рішення щодо доцільності усиновлення покладає на органи судової влади.

Також встановлено, що біологічний батько дитини тривалий час (понад шість місяців) не проживає з дитиною, не приймає участі у вихованні дитини та його матеріальному забезпеченні, тривалий час не проявляє батьківської турботи до дитини.

До суду апеляційної інстанції було подано копію заяви ОСОБА_7 щодо надання згоди на усиновлення дитини, однак, враховуючи місце її написання та порядок оформлення, вона не може вважатися належним доказом і носить суто інформативний характер.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що заявник ОСОБА_5 має бажання усиновити ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою надання йому батьківської любові та домашнього затишку, бажає і має можливість займатися його вихованням, здатний забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя, є дієздатним, має добрий стан здоров`я, здатний створити для дитини належний матеріально-побутовий рівень проживання, може бути усиновлювачем та повністю прийняв на себе обов`язки по вихованню, піклуванню за ОСОБА_2 , створив усі необхідні умови для нормального фізичного, духовного і морального їх розвитку дитини, заявник проживає однією сім`єю разом з матір`ю дитини, з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі, умови їх проживання забезпечені на належному рівні, та урахувавши думку ОСОБА_2 , який бажає усиновлення та вважає ОСОБА_1 своїм батьком, не проживання біологічного батька з дитиною без поважних причин, не виявлення біологічним батьком щодо дитини батьківської турботи та піклування, не виховання та не утримання біологічним батьком дитини, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом апеляційної інстанції не встановлено, передбачених статтею 212 СК України підстав, які виключають можливість усиновлення ОСОБА_2 .

Усиновлення ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_2 є соціально правильним, його метою є створення дитині стабільних та гармонійних умов життя, що відповідає власним інтересам дитини мати повноцінну сім`ю.

Суд зауважує про те, що відповідно до вимог Закону, усиновителі насамперед мають забезпечити дитині стабільні та гармонійні домашні умови, такі умови родина ОСОБА_13 має. Відсутність у заявника належного на праві власності нерухомого майна (на підконтрольній території), не може його обмежити у праві бути усиновлювачем, а дитину, яку він має бажання усиновити, мати батьків та зростати у повноцінній родині. За таких підстав висновок суду першої інстанції про відсутність у власності заявника нерухомого майна не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про усиновлення дитини.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви про усиновлення, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, інтересам неповнолітньої дитини на належну батьківську турботу та виховання, стабільні та гармонійні умови життя, конкуруючим права учасників справи, не встановив обставин, які підлягають урахуванню при вирішенні питання про усиновлення, зокрема мотивів, на підставі яких заявник бажає усиновити дитину, тривалості й сталості емоційних зв`язків дитини з заявником, поведінки біологічного батька, не урахував думку дитини щодо його усиновлення заявником, не звернувши при цьому уваги на те, що усиновлення покликане служити інтересам дитини.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2024 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення дитини.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про усиновлення дитини, задовольнити.

Оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , усиновлювачем неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 № 290 від 15 серпня 2008 року, складеного Кам`янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, а саме:

- у графі прізвище " ОСОБА_12 " змінити на " ОСОБА_13 ";

- у графі по батькові " ОСОБА_14 " змінити на " ОСОБА_15 ";

- у графі батько записати " ОСОБА_1 , громадянин України".

Інші відомості про народження залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: