Номер провадження 2/754/5795/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Улезка О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову 23 431,25 грн,

Стислий виклад позицій сторін

Позивач подав до суду позов проти ОСОБА_1 з вимогою стягнути борг, який виник у нього за договором кредитної лінії №00-7786689 від 30.04.2023. Цей договір був спочатку укладений між відповідачем та кредитодавцем- ТОВ «Качай гроші». Відповідач, як позичальник, отримав кошти у розмірі 6037,50 грн (з урахування комісії 287,50 грн), але не повернув кредит у розмірі та не сплатив проценти за користування кредитом. У результаті, ТОВ «Качай гроші» відступило право вимоги позивачу, уклавши договір факторингу.

Відзив на позов

Відповідач проти позову заперечував з таких підстав:

-договір не підписано сторонами;

-позивач не довів факт отримання відповідачем коштів;

-позивач не надав розрахунку заборгованості;

-позивач не довів факт переходу права вимоги.

Відповідач просить відмовити у відшкодуванні адвокатських витрат, посилаючись на неспівмірність їх розміру зі складністю справи.

Відповідач подав заяву про розгляд у його відсутність.

Відповідь на відзив

Позивач у відповіді на відзив зазначив:

-кредитний договір підписаний за допомогою одноразового електронного ідентифікатора, який прирівнюється до електронного підпису;

-позивач долучив до позовної заяви всі докази на підтвердження перерахунку коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 та вжив всіх дій для отримання доказів на зарахування на картковий рахунок суми у розмірі 5750 грн, зокрема заявив клопотання про витребування доказів;

-позивач не зобов`язаний надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки дана обставина не є підставою для переходу права вимоги за договором факторингу;

-відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» до позивача перейшло право вимоги до відповідача;

-Реєстр Боржників містить всю необхідну інформацію, встановлену в договорі; факторингу, а саме: а саме: ПІБ Боржника, РНОКПП, номер та дату кредитного договору, загальні нараховані відсотки та непогашене тіло кредиту, а також загальну суму непогашеної заборгованості та загальна кількість днів прострочення;

-позивач не зобов`язаний направляти повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 4.2.1 договору факторингу клієнт повідомляє Боржників про відступлення права вимоги, шляхом надіслання повідомлення на електронну пошту Боржників, яка була ними вказана при отриманні кредиту, або шляхом смс-повідомлень Боржникам, а також шляхом розміщення повідомлення в особистому кабінеті Боржника.

УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА

5 квітня 2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-7786689, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису з застосуванням одноразового ідентифікатора 2022 F, що був відправлений на мобільний телефон відповідача НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, яким відповідно до пункту 11 частини першої статті 3 цього Закону є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є достатньою підставою для визнання договору укладеним.

Позивач надав докази використання відповідачем одноразового ідентифікатора для підписання договору. Мобільний телефон НОМЕР_2 належить відповідачу. Саме цей номер він вказав у відзиві на позов.

Заперечення відповідача про відсутність факту підписання договору спростовується наявними доказами.

Сума кредитного ліміту становить 6037,50 грн (пункт 1.1 договору).

Сторони також визначили, що позичальнику буде перераховано суму кредиту 5750,00 грн за вирахування комісії, сплаченої за надання кредиту, у розмірі 287,50 грн. Позичальник доручив кредитодавцю утримати розмір цієї комісії із суми кредиту, що підлягає перерахуванню (пункт 2.2.1 договору).

30 квітня 20024 о 21:26:20 кредитні кошти у сумі 5750,00 грн були зараховані на рахунок відповідача N НОМЕР_3 , що підтверджує лист АТ «Таскомбанк» N 4992/47.7-БТ від 11.10.2024 у відповідь на запит суду, а також виписка по цьому банківському рахунку за період з 30.04.2023-02.05.2023.

Позичальник зобов?язаний був повернути кредит до 28 серпня 2023 року (пункт 1.3 договору), і сплатити проценти за користування в розмірі 1 % за кожен день користування за перші 20 днів, за умови сплати процентів не пізніше 20 травня 2023 року, а після - 2,5 % (пункти 1.3.1, 1.4 кредитного договору).

Водночас, сторони також домовилися, якщо позичальник не виконав своє зобов?язання щодо здійснення платежу до 20 травня 2023 року, кредитодавець здійснює донарахування процентів за пільговий період (перші 20 днів), виходячи зі стандартної процентної ставки у розмірі 2,5 % (пункт 3.2 договору).

Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення кредиту протягом строку, визначеного договором (пункт 1.3 кредитного договору).

Позичальник порушив умови кредитного договору, кредит не повернув, проценти за користуванням кредиту не сплатив.

За розрахунком позивача станом на 07.08.2024 року прострочена заборгованість за процентами становить 17393,75 грн.

Суд перевірив детальний розрахунок заборгованості, який складений кредитодавцем, і встановив, що проценти у розмірі 17393,75 грн були нараховані за період користування кредитом з 30.04.23 по 23.08.23 включно за 121 день. З розрахунку 2,5% сума кредиту 5750 грн.

Цей розрахунок є обґрунтованим та правильним. Позичальник не надав власного контррозрахунку. Свої заперечення в цій частині ґрунтував на відсутності розрахунку позивача, що спростовується матеріалами справи.

Підсумовуючи викладене, суд виходить з таких обставин: відповідач отримав кредитні кошти і не повернув кредит у встановлений строк та не сплатив проценти. Позивач надав детальний розрахунок заборгованості, який суд визнав обґрунтованим. Натомість відповідач, зважаючи на принцип змагальності, свій власний контррозрахунок заборгованості не надав.

Щодо права позивача вимагати сплати боргу відповідача, то суд виходить з того, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України, статті 514 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язання або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

У справі, що розглядається, позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №30102023 від 30 жовтня 2023, що був укладений між ним та ТОВ «Качай гроші».

Факт переходу прав до позивача за цим договором факторингу підтверджує реєстр боржників (загальна кількість 2815, сума заборгованості 31 971 870,61 грн) та акт прийому-передачі реєстру боржників від 30 квітня 20204, в тому числі й щодо відповідача за спірним кредитним договором.

За домовленістю сторін договору факторингу датою відступлення права вимоги є робочий день, коли сторони підписали акт.

Суд оцінив ці докази і виснував, що вони є належними та достатніми доказами переходу до позивача права вимоги до боржників відповідно до умов договору факторингу.

Щодо відсутності повідомлення про відступлення прав, то суд виходить з того, що за умовами пункту 4.2.1 договору факторингу про таке відступлення боржника мав повідомляти ТОВ «Качай гроші».

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18)).

Отже, виходячи з положень статті 516 ЦК України та судової практики, за відсутності повідомлення боржника про заміну кредитора, виконання боржником своїх зобов`язань перед первісним кредитором вважається належним. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази такого виконання, суд відхиляє заперечення відповідача щодо неотримання повідомлення про відступлення права вимоги. Така обставина не є підставою для звільнення його від виконання зобов?язання на користь позивача у справі, який належним чином підтвердив факт переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №00-7786689 від 30.04.2023 у розмірі 23431,25 грн є обґрунтованими, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) також зазначено, що:

«127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Отже, для того щоб суд визнав судові витрати підлягаючими відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях):

- договір про надання правничої допомоги №17/06/24-01 від 17.06.2024, додаткову угоду № 1 до нього;

- акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №17/06/24-01 від 17.06.2024, відповідно до якого визначено такий обсяг робіт: усна консультація: 1 год. - 500,00 грн; - вивчення матеріалів справи: 1 год.- 500,00 грн.; - складання адвокатського запиту: 1 год.- 500,00 грн.; - складання клопотання про витребування доказів:1 год.- 500,00 грн, - складання позовної заяви: 2 год.- 4 000,00 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідач заявив про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, але не виконав покладений на нього обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Зокрема, відповідач не визначив, який розмір є співмірним, просив відмовити повністю, хоча в такому разі допускається виключно зменшення. Зокрема, він не запропонував альтернативного, на його думку, обґрунтованого розміру витрат. Його прохання про повну відмову у відшкодуванні адвокатських суперечить частини п`ятої статті 137 ЦПК України, оскільки суд має право лише зменшити їх розмір, але за умови виконання стороною обов`язку доведення неспівмірності витрат.

Суд, оцінюючи розмір витрат з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін виснував, про необхідність відшкодувати судові витрати позивачу повністю.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (адреса: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, м. Київ; ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (адреса: Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, м. Київ; ) заборгованість за кредитним договором №00-7786689 від 30.04.2023 у розмірі 23431,25 грн, яка складається з 6037,50 грн заборгованості за тілом та 17393,75 грн заборгованості за відсотками; судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 6 000,00 грн. Всього 31 853,65 грн (тридцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят три гривні 65 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

дата складання повного судового рішення 20.12.2024

Суддя Інна КОВАЛЕНКО