Провадження № 2/742/1503/24
Єдиний унікальний № 742/5006/24
23 грудня 2024 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участі секретаря судових засідань Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки цивільну справу за позовом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Євген Агро-Д», третя особа на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,
Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Євген Агро-Д», третя особа на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Поруч з цим, відповідно до інформацій Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області встановлено, що управлінням наказ №25-655/14-21-сг про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не видавався. Заява від ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Заїздської сільської ради Прилуцького району до Головного управління не надходила. (інформація ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №10-25-0.3-158/2-24 від 10.01.2024, №10-25-0.3-103/2-24 від 08.01.2024).
Крім цього, згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, в Автоматизованій системі діловодства «ДОК ПРОФ» за №25-655/14-21-сг зареєстровано наказ від 21.04.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3 щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту с.Малий Листвен Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області.
Вказане в своїй сукупності свідчить про те, що право власності держави на спірну земельну ділянку припинено за відсутності її волі, а реєстрацію права власності на неї, здійснено незаконно. Більш того, відсутність наказів, як підстави реєстрації права власності свідчить про відсутність вільного та такого, що відповідає внутрішній волі, волевиявлення розпорядника спірної земельної ділянки, а також відсутність спрямування на реальне настання наслідків.
Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння. Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 спірна земельна ділянка на підставі договору оренди землі передана в користування ФГ «Євген Агро Д» строком на 15 років. Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та виконує щодо неї всі правомочності власника, а також використовує всі властивості землі для задоволення своїх потреб. Отже, на цей час, тимчасовим володільцем спірної земельної ділянки виступає ФГ «Євген Агро Д». Відтак, витребування спірної ділянки тільки від її нинішнього власника ( ОСОБА_1 ) не призведе до поновлення прав держави, оскільки перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та, тим більше, не зобов`язує орендаря повернути об`єкт оренди його законному власнику. У той же час, у п.2 ч. 1 ст.399 ЦК України визначено, що право володіння припиняється, у тому числі, у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Тобто, витребування спірної земельної ділянки ще й у орендаря, який виступає володільцем та користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. З наведеного випливає, що державній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухомемайно на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися. Отже, врахувавши те, земельна ділянка неправомірно набута у власність, та продана ОСОБА_1 , остання не мала права передавати її в оренду ФГ «Євген Агро Д», а тому земельна ділянка має бути витребувана ще й від наступного набувача (ФГ «Євген Агро Д») з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК у країни, оскільки вибула з володіння поза волею держави, як її власника.
Представник Прилуцької окружної прокуратури у судове засідання не з`явився, згідно письмового клопотання просив розглядати справу без їх участі, позов підтримує, просить суд задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують.
Представник Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання також не з`явився, проте попередньо подав письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялась належним чином.
Представник відповідача ФГ «Євген Агро-Д» в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.
Крім того, про судові засіданні відповідачі повідомлялись на сайті Судової влади України.
Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з цим суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.10.2022 державним реєстратором Сухополов?янської сільської ради Чернігівської області Якименко І.В. було зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 03 жовтня 2022 роки, який укладено строком на 15 років. Дата закінчення дії 03.10.2037, з автоматичним продовженням дії договору (а.с.9,10).
Проте, згідно копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 21 квітня 2021 року за №25-655/14-21-сг «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту с. Малий Листвен на території Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.19).
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Стаття 14 Конституції України чітко вказує, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Положеннями статті 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Земельним законодавством встановлено як підстави набуття права на землю громадянами та юридичними особами, так і певну процедуру вирішення питання передачі земельної ділянки.
Зокрема, порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України.
Згідно ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Статтею 118 Земельного кодексу України, визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно ч.9 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Таким чином, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам здійснюється відповідним органом місцевого самоврядування або виконавчої влади на підставі заяв цих громадян, поданих ними до розпорядника земель за місцезнаходженням земельних ділянок.
Більш того, відсутність наказів, як підстави реєстрації права власності свідчить про відсутність вільного та такого, що відповідає внутрішній волі, волевиявлення розпорядника спірної земельної ділянки, а також відсутність спрямування на реальне настання наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 №6-92цс-13, від 23.10.2013 №6-93це13 та від 24.04.2013 №6-14ц 13.
Порушення інтересів держави, в даному випадку, полягає у вибутті з власності держави земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0 га за відсутності волі її власника - держави та всупереч встановленого законом порядку.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст.387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст. 52 ЗК України).
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).
Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зокрема, згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Як зазначалось раніше, ОСОБА_1 спірна земельна ділянка на підставі договору оренди землі передана в користування ФГ «Євген Агро Д» строком на 15 років.
Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» та ч.1 ст.93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 27 цього Закону передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності відповідно до закону. За своєю правовою природою право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном.
Орендар як володілець і користувач земельною ділянкою фактично утримує її у себе та виконує щодо неї всі правомочності власника, а також використовує всі властивості землі для задоволення своїх потреб.
Отже, на цей час, тимчасовим володільцем спірної земельної ділянки виступає ФГ «Євген Агро Д».
Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відтак, витребування спірної ділянки тільки від її нинішнього власника ( ОСОБА_1 ) не призведе до поновлення прав держави, оскільки перехід права власності за рішенням суду автоматично не припиняє договору оренди та, тим більше, не зобов`язує орендаря повернути об`єкт оренди його законному власнику.
У той же час, у п.2 ч.1 ст.399 ЦК України визначено, що право володіння припиняється, у тому числі, у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Тобто, витребування спірної земельної ділянки ще й у орендаря, який виступає володільцем та користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають як право власності на нерухоме майно, так і речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, у тому числі право оренди (суборенди) земельної ділянки.
З наведеного випливає, що державній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником.
Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною. ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.
Отже, врахувавши те, земельна ділянка неправомірно набута у власність, та продана ОСОБА_1 , остання не мала права передавати її в оренду ФГ «Євген Агро Д», а тому земельна ділянка має бути витребувана ще й від наступного набувача (ФГ «Євген Агро Д») з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, оскільки вибула з володіння поза волею держави, як її власника.
Подібну позицію викладено Верховним Судом у постановах від 17.11.2021 у справі №672/386/20, від 12.01.2022 у справі №687/425/20 та від 23.02.2022 у справі №672/362/20.
За такого, ефективним способом захисту порушених інтересів держави у даному випадку є витребування спірної земельної ділянки як у власника ( ОСОБА_1 ) так і у теперішнього володільця (ФГ «Євген Агро Д»), на підставі статей 387, 388 ЦК України.
Саме цей спосіб захисту спроможний призвести до потрібних результатів та забезпечити поновлення порушеного права і виключає необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права (законного інтересу).
Зокрема, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідачів нерухомого майна саме по собі є підставою як для фізичного витребування земельної ділянки в натурі на користь позивача, так і для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно - незаконно вилучену земельну ділянку державної власності, а також припинення незаконно набутих прав власності та речових прав на неї, зареєстрованих за відповідачами.
Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідні висновки щодо застосування ст. 388 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №914/1953/17.
Оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області наказ про передачу землі сільськогосподарського призначення у власність ОСОБА_2 не приймався, а тому до спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між власником земельної ділянки, яким, на теперішній час є держава в особі Сухополов?янської сільської ради і його володільцем (Дробот Ж.В. та ФГ «Євген Агро Д») застосовується дія положень ст.ст. 387, 388 ЦК України.
При цьому належним способом захисту порушеного державного інтересу унаслідок вибуття майна із власності держави, є передбачене п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України відновлення становища, яке існувало до порушення.
Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, п.146), від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256 це 18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс 18, пункти 85, 86, 115), 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (провадження №12-135г19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (провадження №12-158г19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.
Оскільки, спірна земельна ділянка вибула з володіння держави незаконно, з порушенням належного правового механізму, земельна ділянка у власність ОСОБА_2 не набувалась, а тому законних підстав для її відчуження на користь інших осіб у ОСОБА_2 не було, а тому вона підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 та ФГ «Євген Агро Д» у державну власність, як передбачено ст. 387, 388 ЦК України.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки при подачі позову Чернігівською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір за пред`явлення позову у сумі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2256 від 09.08.2024, а позов задоволено у повному обсязі, то з відповідачів на користь прокуратури необхідно стягнути 3 028 грн. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Сухополов?янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Євген-Агро Д», третя особа на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа на стороні відповідачів: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 514,00 грн.
Стягнути з Фермерського господарства «Євген-Агро Д» на користь Чернігівської обласної прокуратури судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 514,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя Наталія ФЕТІСОВА