Справа № 450/2423/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є.
Провадження № 22-ц/811/2872/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У травні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №00-4820138 від 25.10.2021 року в розмірі 20024 грн. 90 коп., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13024 грн. 90 коп. - заборгованість за процентами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.10.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Качай гроші» укладено кредитний договір №00-4820138, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 7000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

22.02.2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №22022022, за умовами якого позивач набув права вимоги до позичальника за кредитним договором №00-4820138 від 25.10.2021 року.

Кредитор свій обов`язок з надання кредиту виконав у повному обсязі, натомість, відповідач обов`язку з повернення кредиту у строки, передбачені кредитним договором, не виконав, у зв`язку з чим утворилась спірна заборгованість.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та не дав належної оцінки доказам, що мають значення для справи.

Зазначає, що на підтвердження укладення договору №00-4820138 від 25.10.2021 року позивачем долучено сам кредитний договір та графік платежів до нього, які підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 , а також копію паспорту споживчого кредиту, а на підтвердження виконання товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано додаток до Інформаційної довідки про перерахування коштів за кредитним договором №00-4820138 від 25.10.2021 року, тому висновок суду про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, є безпідставним.

Звертає увагу, що додаток до Інформаційної довідки про перерахування коштів за кредитним договором №00-4820138 від 25.10.2021 року містить усі необхідні реквізити, а відтак, є первинним документом,

Додає, що поданий позивачем розрахунок заборгованості містить усі необхідні відомості для того, щоб ідентифікувати його, як такий, що підтверджує суму боргу саме по даному кредитному договорі, адже містить відомості про позичальника, номер та дату кредитного договору.

Зазначає, що ТОВ «Качай гроші» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 грошові кошти, проте, відповідач порушив умови договору, відповідно до яких, зобов`язувався погашати кредит, проценти та комісію за користування ним на умовах та в порядку визначених договором.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.12.2024 року, є дата складення повного судового рішення - 13.12.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.10.2021 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-4820138, за умовами якого відповідачу надається кредит у сумі 7000 грн. на 20 днів, з терміном повернення до 14.11.2021 року, або в іншу дату, що визначається після здійснення продовження строку дії кредиту в порядку, передбаченому п.п.1.3.1-1.3.3 цього договору, з фіксованою процентною ставкою. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить: знижена процентна ставка становить 0,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості (п.1.4.1); стандартна процентна ставка складає 1,99% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Якщо позичальник не сплатив грошові кошти у строк, встановлений договором, стандартна ставка застосовується з першого дня видачі кредиту (п.1.4.2).

Позивач надав графік платежів як додаток №1 до кредитного договору №00-4820138 від 25.10.2021 року та паспорт споживчого кредиту з інформацією про контактні дані кредитодавця, умови кредитування, орієнтовну реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту, порядок повернення кредиту.

Вказаний договір та додатки було підписано сторонами у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, у матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію з номером одноразового ідентифікатора (757F), час його відправки та номер телефону ( НОМЕР_1 ), на який його було відправлено.

На підтвердження надання кредиту позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надав додаток до інформаційної довідки вих.21/05 від 02.05.2024 року про перерахування коштів через PRIVAT BANK на картку ОСОБА_1 на виконання умов договору від 25.10.2021 року.

22.02.2022 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Качай гроші» укладено договір факторингу №22022022, за умовами якого фактор передає клієнту суму фінансування, а клієнт відступає факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №22022022 від 22.02.2022 року, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №00-4820138 від 25.10.2021 року в сумі 20024 грн. 90 коп., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, та 13024 грн. 90 коп. - заборгованість за процентами.

Про вищевказаний факт відступлення прав вимоги за кредитним договором та наявність кредитної заборгованості позивач повідомляв відповідача письмово шляхом направлення відповідної досудової вимоги від 15.05.2024 року №21694959 щодо необхідності погашення кредитної заборгованості.

За змістом статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством, для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що кредитний договір №00-4820138 від 25.10.2021 року, графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять електронного підпису відповідача ОСОБА_1 .

Зазначені документи підписані відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (757F). Відправлення та доставлення одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору від 25.10.2021 року підтверджується довідкою ТОВ «Качай гроші» про ідентифікацію, де зазначено одноразовий ідентифікатор, час відправки ідентифікатора позичальнику та номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор. І саме відповідач ініціював укладення оспорюваного договору, оформивши заявку на сайті позивача, підписавши договір з використанням електронного підпису. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, кредитний договір між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19; від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20.

З урахуванням наведених норм матеріального права слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є укладеним у листовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). При зверненні до суду копії наданих документів належним чином були завірені позивачем.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, якими встановлено, що 25.10.2021 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №00-4820138 в електронній формі, умови якого ТОВ «Качай гроші» були виконані. Відповідач у передбачений договором 20-денний строк, тобто до 14.11.2021 року заборгованість не повернув.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України, та частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі №686/13446/15.

Як зазначалось вище, 25.10.2021 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №00-4820138, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 7000 грн., строком на 20 (двадцять) днів, тобто до 14.11.2021 року.

Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 15.11.2021 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пункт 6.3 договору передбачає, що у разі порушення строків виконання зобов`язання за договором протягом пільгового періоду, а саме з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань позичальника, нарахування процентів не здійснюється, з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості кредитор визнає заборгованість за кредитом проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою, яка здійснюється з першого дня отримання кредиту, але не більше ніж до 90 дня прострочення (відповідно до пункту 1.4 та підпунктів 1.4.1-1.4.2 договору).

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначається, що «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», убачається, що розмір процентів розраховано за період з 25.10.2021 по 22.02.2022 року, тобто за період після спливу строку дії кредитного договору.

Відповідно до п.1.8.1, строк кредиту, встановлений в п.1.3 цього договору, може бути продовжений за бажанням позичальника та за умови оплати позичальником процентів, нарахованих на початкову суму заборгованості за кредитом станом на дату, коли відбувається продовження строку кредиту. Процентна ставка за користування кредитом з дати, коли відбувається продовження строку кредиту, становить 1,70% в день.

Згідно з п.1.8.3, в разі, якщо позичальник скористався своїм правом на збільшення строку кредиту (пролонгацію) в порядку, визначеному в п.1.8 цього договору, строк дії договору вважається продовженим на відповідну кількість днів, яка була обрана позичальником в особистому кабінеті. Сторони погодили, що настання відкладальних обставин, що мають наслідки продовження строку кредиту та застосування стандартної ставки з першого дня отримання кредиту, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує внесення змін до цього договору шляхом укладення додаткових угод до нього. В такому випадку, дія договору продовжується на відповідну кількість календарних днів відповідно до кількості здійснених пролонгацій та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Строк кредиту в такому разі закінчується в останній день останньої здійсненої пролонгації, в який позичальник повинен здійснити погашення кредиту, а саме сплатити кредитодавцю проценти за фактичний період користування кредитом та повернути суму кредиту в порядку визначеному договором. В разі невиконання зобов`язання щодо погашення кредиту за кредитним договором відбувається нарахування неустойки в порядку, визначеному п.6.5 цього договору.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку доказам, а саме розрахунку заборгованості, враховує, що відповідач по закінченню двадцятиденного строку кредитування, а саме 16.11.2021 року сплатив 980 грн. на погашення кредиту. Вказані дії відповідача свідчать про те, що строк договору пролонгувався на 20 днів, тобто до 06.12.2021 року. Нарахування процентів у цей період здійснювалось за процентною ставкою, визначеною п.1.8.1 договору.

Доказів того, що кредитний договір від 25.10.2021 року був пролонгований після 06.12.2021 року, позивачем не надано.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, виникла заборгованість, яка становить 9380 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за кредитом, 2380 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 17.11.2021 року по 06.12.2021 року, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

З огляду на те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору (06.12.2021 року), колегія суддів доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 нарахованих процентів за період з 12.12.2021 року по 22.02.2022 року, слід відмовити, оскільки будь-яких вимог та їх обґрунтувань щодо стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України, тобто стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання, позовна заява не містить.

Таким чином, в межах предмету спору, визначеного позивачем, апеляційний суд позбавлений можливості давати правову оцінку та робити висновки про обґрунтованість і обов`язковість до виконання умов договору поза межами кредитування за закінченням строку дії договору та робити правовий висновок з приводу обов`язку щодо застосування положень статті 625 ЦК України, оскільки відсутній спір щодо застосування відповідних наслідків невиконання взятих за договором зобов`язань.

Отже, з урахуванням наведених вище мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1134 грн. 69 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1702 грн. 04 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), що сумарно становить 2836 грн. 73 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №00-4820138 від 25.10.2021 року в розмірі 9380 гривень, з яких: 7000 гривень - заборгованість за кредитом, 2380 гривень - заборгованість за процентами.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2836 гривень 73 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 13 грудня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич