справа № 492/1329/24
Провадження № 2/492/773/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.,

за участю секретаря судового засідання Деде К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Арцизі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 16 145,00 грн.

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Пенсія по втраті годувальника на ОСОБА_1 призначена з 20.02.2016 року. Згідно ст. 36 п. 2 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.202003 р. № 1058-ІV право на пенсію в разі втрати годувальника мають діти, які навчаються за денною формою навчання, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. ОСОБА_1 було надано довідку про навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі. На підставі наданої довідки про навчання у Південноукраїнському національному педагогічному університеті імені К.Д. Ушинського за денною формою навчання виплата пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 продовжена розпорядженням від 13.09.2023 року по 31.08.2024 р. Розмір пенсії в разі втрати годувальника складав 2 520,00 грн. Оскільки 16.01.2024 р. ОСОБА_1 виповнилося 23 роки, з 01.02.2024 р. виплата пенсії припиняється. У зв`язку з цим виникла переплата пенсії в сумі 16 145,00 грн. за період з 01.02.2024 р. по 31.07.2024 р., яка прийнята на облік в серпні 2024 року. При перерівці пенсійної справи було виявлено, що ОСОБА_1 продовжувала отрумувати пенсію по втраті годувальника після досягнення 23 років, в зв`язку з чим, утворилась переплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2024 р. по 31.07.2024 р. в розмірі 16 145,00 грн., про що прийняте рішення № 3032 від 06.08.2024 р. Щодо наявної суми переплати пенсії в розмірі 16 145,00 грн. ОСОБА_1 було направлено лист, у якому повідомлено про переплату пенсії, яка складає 16 145,00 грн. та способи добровільного погашення заборгованості, однак зайво виплачені кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України не надходили, що зумовило звернення до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 08.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність двох обов`язкових складових, за яких відповідно до статті 1215 ЦК України можливе повернення безпідставно набутого майна, а саме: наявність рахункової помилки зі сторони ГУ ПФУ в Одеській області і недобросовісності щодо отримання пенсійних виплат з боку відповідача ОСОБА_1

02.12.2024 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої відзив на позов підтримали та просили суд у задоволенні позову відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Відповіді на відзив від представника позивача до суду не надходило.

Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Пенсія по втраті годувальника на ОСОБА_1 призначена з 20.02.2016 року. Згідно ст. 36 п. 2 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.202003 р. № 1058-ІУ право на пенсію в разі втрати годувальника мають діти, які навчаються за денною формою навчання, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. ОСОБА_1 було надано довідку про навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі. На підставі наданої довідки про навчання у Південноукраїнському національному педагогічному університеті імені К.Д. Ушинського № 576.22/23 від 31.08.2023 року за денною формою навчання виплата пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 продовжена розпорядженням від 13.09.2023 року по 31.08.2024 р. Розмір пенсії в разі втрати годувальника складав 2 520,00 грн. Оскільки 16.01.2024 р. ОСОБА_1 виповнилося 23 роки, з 01.02.2024 р. виплата пенсії припиняється. У зв`язку з цим виникла переплата пенсії в сумі 16 145,00 грн. за період з 01.02.2024 р. по 31.07.2024 р., яка прийнята на облік в серпні 2024 року. При перерівці пенсійної справи було виявлено, що ОСОБА_1 продовжувала отрумувати пенсію по втраті годувальника після досягнення 23 років, в зв`язку з чим, утворилась переплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01.02.2024 р. по 31.07.2024 р. в розмірі 16 145,00 грн., про що прийняте рішення № 3032 від 06.08.2024 р. Щодо наявної суми переплати пенсії в розмірі 16 145,00 грн. ОСОБА_1 було направлено лист, у якому повідомлено про переплату пенсії, яка складає 16 145,00 грн. та способи добровільного погашення заборгованості, однак зайво виплачені кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України не надходили.

Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 2 даної статті положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч. 2 ст. 1214 ЦК України, глави 13 ЦК України (зокрема ст. ст. 179, 181, 190, 192 ЦК України) випливає, що норми ст. 1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Судом встановлено, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має характер людського фактору і допущена під час виконання працівником ГУ ПФУ в Одеській області своїх повноважень та не може вважатися рахунковою помилкою.

Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, а як зазначено самим позивачем - через подовження виплати пенсії в разі втрати годувальника, що призвело до виникнення переплати виникла з вини саме позивача, стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2020 року у справі №756/6984/16-а, у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі №686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі N 340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 173/424/17 (2 а/173/41/2017).

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18), до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Верховний Суд у Постановах по справам: №711/1509/17 від 12.12.2018, №554/1809/17 від 21.06.2018, №307/2100/16-ц від 31.10.2018, № 487/2596/17 від 13.04.2020, провадження 61-123св18 дійшов до на ступних висновків - правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, та відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 36Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Відповідно до ст. 37 Закону № 1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50% пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім ї 100% пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що нарахування зайвих виплат було здійснено не як внаслідок зловживань з боку відповідача чи введення в оману працівників органів ПФУ відповідачем, а з вини позивача.

За приписами ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії, внаслідок відновлення здоров`я, тощо, до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку (ч. 4 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Пунктом 3 Порядку № 6-4 передбачено, що повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї, тощо.

Таким чином, зі змісту зазначених норм Закону № 1058-IV та Порядку № 6-4 вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних», - сказано у повідомленні.

Суд зазначає, що позивачем у справі не представлено, а судом не встановлено жодних доказів в підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача, а також наявності рахункової помилки у діях ГУПФУ в Одеській області - які спричинили переплату пенсії в розмірі 16 145,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`ілдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року та «Белер проти Італії» від 05.01.2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні суду повинні відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено недобросовісності з боку відповідача, що є обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутих виплат, а також набуття виплат в наслідок рахункової помилки, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ГУПФУ в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що в задоволенні позову ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено, судові витрати по справі, які складаються з судового збору покладаються судом на позивача. Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом не сплачений судовий збір, заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору у справі, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір по справі у розмірі 2 422,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 43 - 44, 49, 76 - 83, 89, 90, 95, 133, 141, 223, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, на рахунок в Одеському обласному управлінні АТ «Державний ощадний банк України», м. Одеса, МФО 328845, р/р НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір по справі у розмірі 2 422,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Черевата В.І.