ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4603/24
провадження № 2/753/4567/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі по тексту - АТ «ОТП Банк», відповідач) про визнання кредитного договору частково недійсним, у якому просила суд:

визнати недійсним пункт 1.1 Кредитного договору № від 16 вересня 2021 року та додатку 1 до нього, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , в частині платежу за обслуговування кредитної заборгованості, скасувати цей платіж та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «ОТП Банк» без урахування вказаного платежу за обслуговування кредитної заборгованості;

визнати недійсним пункт 1.3 Кредитного договору № від 16 вересня 2021 року та додатку 1 до нього, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , щодо повернення кредиту та сплати процентів шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів та зобов`язати відповідача запропонувати на вибір позивачки варіанти погашення кредиту як ануїтетним, так і класичним способом на її вибір.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що між нею та АТ «ОТП Банк» укладено Кредитний договір № від 16 вересня 2021 року, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 101 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується прийняти кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості).

Відповідно до кредитного договору Банк надає кредит строком до 16 вересня 2026 року.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору комісія за управління кредитом нараховується щомісячно, у розмірі 0,85% від суми кредиту. При укладенні Кредитного договору сторони узгодили спосіб повернення кредиту та сплату процентів, а саме відповідно до пункту 1.3 кредитного договору № від 16 вересня 2021 року, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануітетних платежів.

Однак, вважає договір про надання споживчого кредиту № від 16 вересня 2021 року в частині незаконно нарахованих сум, встановлених як плата за обслуговування кредитної заборгованості, таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним з наступних підстав: по-перше, за кредитним договором № від 16 вересня 2021 року згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається комісія (плата за обслуговування кредитної заборгованості). Нарахування комісії плати за обслуговування кредитної заборгованості вважає незаконним.

Оскільки наданий кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Посилаючись на те, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують права, позивач просить визнати їх недійсними та покласти на відповідача обов`язок здійснити перерахунок кредитних зобов`язань позивача перед Банком без урахування вказаного платежу за обслуговування кредитної заборгованості.

Також, позивач вважає несправедливим пункт 1.3 Кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Зазначає, що відповідачем не були дотримані вимоги частини другої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: не було надано в письмовій формі всіх можливих схем погашення кредиту, оскільки метод погашення кредиту впливає не тільки на розмір щомісячного платежу, а й на суму переплати по кредиту.

У зв`язку з позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У квітні 2024 року представник АТ «ОТП Банк» - Лісова Ю. В. подала до суду відзив на позов, у представник відповідача проти задоволення позову заперечував повністю, вказавши на те, що при укладанні Кредитного договору № від 16 вересня 2021 року, позивачкою було підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» банк повідомляє клієнта з основними умовами кредитування, інформацією про реальну річну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, вказана інформація та дані кредитодавця, порядок повернення кредиту та про інші умови, передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» позивачка беззастережно підтвердила прийняття публічної пропозиції АТ «ОТП Банк» на укладання договору. Посилаючись на зазначені обставини просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 16 вересня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 101 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується прийняти кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості).

Відповідно до кредитного договору Банк надає кредит строком до 16 вересня 2026 року.

За змістом пункту 1.1 Кредитного договору комісія за управління кредитом нараховується щомісячно, у розмірі 0,85% від суми кредиту. При укладенні Кредитного договору сторони узгодили спосіб повернення кредиту та сплату процентів, а саме відповідно до пункту 1.3 кредитного договору № від 16 вересня 2021 року, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануітетних платежів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Правовідносини з надання кредиту за своєю природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватися і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов`язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчать, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення правочину.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, на правовідносини Банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Угода укладена між сторонами 16 вересня 2021 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

У договорі про споживчий кредит, можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Стаття 20 Закону України «Про споживче кредитування» чітко визначає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб.

Споживач має право укласти договір про надання додаткових чи супутніх послуг з обраною ним третьою особою, включеної до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця (за наявності такого переліку), крім випадків, коли відповідну послугу може надати лише кредитодавець. Перелік третіх осіб, які відповідають вимогам кредитодавця, розміщується на офіційному веб-сайті кредитодавця або на інформаційних стендах, доступ до яких є вільним для споживачів, у всіх приміщеннях кредитодавця, включаючи філії та відділення, що здійснюють споживче кредитування (частина третя статті 20 Закону України «Про споживче кредитування»).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач отримала інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма) та відображена у Паспорті споживчого кредиту, в якому наявна уся інформація стосовно: суми кредиту, строку кредитування; процентної ставки, відсотків річних; плати за обслуговування кредиту; орієнтовної загальної вартості кредиту; реальної річної процентної ставки, відсотків річних та інша інформація передбачена Законом України «Про споживче кредитування».

Крім того, на сайті АТ «ОТП Банк» у розділі поширені запитання роз`яснено, що таке ануїтетна форма погашення кредиту, а саме передбачено, що ануїтетна форма - щомісячні платежі рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. На початку сплати кредиту в цих платежах переважають відсотки, і менше погашається сума кредиту. Надалі з кожним платежем частка відсотків зменшується і більше погашається сума кредиту.

При укладенні Кредитного договору № від 16 вересня 2021 року у ОСОБА_1 не було жодних заперечень щодо того, що повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

Позивач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною вартістю кредиту до його укладення і згодна з такими умовами.

Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживча та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49.

Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цим Правил.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що при укладенні оспорюваної угоди про надання кредиту в частині щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості, та повернення кредиту і сплати процентів шляхом плати позичальником ануїтетних платежів, їй не було надано відомості, які потрібні клієнту при укладенні угоди та, що укладення вказаної угоди не відповідало її волі, а відтак і позовна вимога про визнання несправедливими та недійсними пунктів 1.1. та 1.3 Кредитного договору та додатку 1 до нього, не підлягає задоволенню.

Також, на думку суду, відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, оскільки така позовна вимоги є похідною від позовної вимоги про визнання недійсними пунктів Кредитного договору.

На підставі викладеного та керуючись стст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.