К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Київ

справа № 369/12394/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/14727/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", подану представником Істамовою Іриною Володимирівною, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Пінкевич Н.С. від 24 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про повернення незаконно списаних коштів,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про повернення незаконно списаних коштів.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є користувачем виданої АТ КБ "Приватбанк" карти "Універсальна"№ НОМЕР_1 .

1 травня 2019 року з його карткового рахунку було списано кошти в розмірі 1 628 грн 26 коп., як відсотки за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 %. Зазначає, що підставою для такого списання є приписи Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які він не підписував та які згідно з усталеною практикою Верховного Суду не є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами. Вважає такі дії Банку незаконними, такими, що не відповідають вимогам законодавства та порушують його права.

Оскільки банк, на переконання позивача, неправомірно списав грошові кошти, тому має їх повернути з урахуванням інфляційних збитків в розмірі 32 грн 56 коп. та трьох відсотків річних в розмірі 69 грн 21 коп., що загалом становить 1 730 грн 03 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк"на користь ОСОБА_1 незаконно списані кошти у сумі 1 628 грн 26 коп., інфляційні збитки у розмірі 32 грн 56 коп. та три проценти річних в сумі 69 грн 21 коп.

Рішення мотивовано тим, що підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені у статті 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Суд зазначив, що договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: - умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; - номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; - назву отримувача; - номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; - перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Місцевий суд констатував, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що між позивачем та банком наявні будь-які домовленості щодо автоматичного списання банком коштів з рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилався зокрема на Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному сайті відповідача, як невід`ємних частини, укладених між сторонами договорів. Проте, за висновком суду, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку позивача та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ "Приватбанк" обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта з урахуванням виплат, передбачених статтею 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що фінансова операція від 1 травня 2019 року, на яку посилається позивач у позовній заяві, є не списанням коштів з боку банку, а нарахуванням відсотків за користування кредитним лімітом відповідно до умов укладеного між сторонами договору та підписаної позивачем довідки про умови кредитування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 24 червня 2011 року позивачем ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 24 червня 2011 року та Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів льотного періоду", згідно якої отримав кредитну картку з кредитним лімітом 500 грн.

У подальшому кредитні правовідносини між сторонами неодноразово продовжувались, а кредитна картка перевипускалась, остання з яких має № НОМЕР_1 .

Згідно з випискою по картці/рахунку позивача ОСОБА_1 1 травня 2019 року мала місце 1 фінансова операція. Деталі операції: "Списання відсотків за використання кредитного ліміту. За ставкою 3.5 відсотка нараховано 1628,26 UAH".

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 1071 та частиною 1 статті 1072 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, проте, виключно в межах залишку грошовий коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

З метою правильного вирішення цього спору суду першої інстанції необхідно було визначитися з характером правовідносин, наявних між сторонами, а також видом (типом) фінансової операції, яка мала місце 1 травня 2019 року.

Як позивач, так і суд першої інстанції, кваліфікували зазначену фінансову операцію як "списання коштів з рахунку позивача за ініціативою банку".

Колегія суддів з таким висновком не погоджується та зазначає наступне.

За загальним правилом договірне списання - це списання грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта у рахунок погашення зобов`язань перед банком, згідно з договором, умовами якого передбачено подібне списання.

Очевидно, що під договірним списанням прийнято розуміти списання саме власних коштів особи (які їй належать) з метою погашення невиконаних зобов`язань перед банком.

Згідно з випискою з карткового рахунку позивача станом на 27 квітня 2019 року ОСОБА_1 мав заборгованість (використав кредитний ліміт) на суму 11 768 грн 41 коп.

1 травня 2019 року банк, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору, нарахував позивачу відсотки за користування кредитними коштами (використання кредитного ліміту) в розмірі 1 628 грн 26 коп.

У зв`язку з викладеним заборгованість позивача перед банком (використаний кредитний ліміт) зросла до 13 396 грн 67 коп.

7 травня 2019 року позивач сам вніс на свій рахунок 13 700 грн, погасивши заборгованість перед банком, та продовжив користуватися кредитною карткою. Після внесення таких коштів баланс на карті позивача склав 303 грн 33 коп.

Проти зарахування внесених ним коштів у рахунок погашення заборгованості перед банком (використаного кредитного ліміту) ОСОБА_1 у межах цієї справи не заперечував.

Отже, 1 травня 2019 року не відбулося списання належних позивачу коштів з його карткового рахунку, а лише мало місце нарахування банком відсотків за використання кредитного ліміту на підставі наявних між сторонами договірних умов, які ними погоджені, зокрема, у довідці про умови кредитування. При цьому нараховані банком відсотки в сумі 1 628 грн 26 коп. (як і інший використаний кредитний ліміт) позивач добровільно погасив із внесенням 7 травня 2019 року на свій рахунок коштів в сумі 13 700 грн.

Відтак предметом спору у цій справі фактично є не списання коштів банком з рахунку позичальника, а безпідставне, на переконання позивача, нарахування йому 1 травня 2019 року відсотків за користування кредитними коштами.

Заперечуючи проти здійснення банком такого нарахування, позивач наполягав на тому, що єдиною підставою для нарахування відсотків є Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з якими він не ознайомлювався під підпис та які не є невід`ємною складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Висновки цієї постанови застосував і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, зазначивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Водночас, на переконання апеляційного суду, висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є нерелевантними до справи, яка переглядається, оскільки в цій справі кредитні правовідносини між сторонами врегульовані не лише анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а й довідкою про умови кредитування, підписаною позивачем, у якій сторони погодили істотні умови кредитного договору, зокрема й порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Оскільки 1 травня 2019 року не відбулося списання банком коштів позичальника з рахунку позивача, а лише мало місце нарахування відсотків за користування кредитним лімітом у відповідності з погодженими сторонами умовами кредитного договору, які позивач у подальшому добровільно оплатив і продовжив користуватися кредитною карткою, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі частини сьомої статті 141 ЦПК України та з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", то понесені АТ КБ "Приватбанк" судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Хоча відповідачем і сплачено за подання апеляційної скарги 4 542 грн, проте сума, яка підлягала сплаті банком в суді апеляційної інстанції, становила 1 261 грн 20 коп. (840 грн 80 коп. х 150%).

Тому саме 1 261 грн 20 коп., сплачені за подання апеляційної скарги, підлягають компенсації відповідачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", подану представником Істамовою Іриною Володимирівною, задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення незаконно списаних коштів - відмовити.

Компенсувати акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України,судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 261 грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: