Справа № 194/1392/23
Номер провадження № 2/194/419/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Грибанов Д.В. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13188-08/2021, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 31 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18852,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 12852,00 грн. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 31 січня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 13188-08/2021 в розмірі 18852,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 12852,00 грн. Крім того, 17 серпня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /459424, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 19042022-Г від 19 квітня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 21725,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 16225,00 грн. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19 квітня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № /459424 в розмірі 21725,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 16225,00 грн. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, тому позичальник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 13188-08/2021 в розмірі 18852,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 12852,00 грн., та № /459424 в розмірі 21725,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 16225,00 грн., на загальну суму у розмірі 40577,00 грн. та суму сплаченого судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та представник відповідача адвокат Тарковська Т.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, однак представник позивача подала заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності. Однак, представником відповідача надані письмові пояснення відповідно до змісту, яких просить відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за їх відсутності. В поясненнях посилається, що за кредитними договорами № 13188-08/2021 та № /459424 розрахунок не містить підпису представника позивача, та складений не помісячно, а також не є бухгалтерським документом. Про укладенні договору факторингу не був повідомлений відповідач у відповідності до п.1.3 Договору. Матеріали справи не містять виписки з особових рахунків відповідача.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13188-08/2021, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору «Фінансова компанія «Інвеструм» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту у сумі 6000,00 грн., з процентною ставкою 657,0% річних, що становить 1,80% в день, строком на 30 днів, а саме до 18 вересня 2021 року. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Так, в п. 1.2,1.3 Договору зазначено, що кредит надається на 30 днів, тобто до 18.09.2021 року з процентною ставкою 657,0% річних, що становить 1,80% в день.

Відповідно до 2.4 Договору якщо відповідно до п.1.5 цього Договору, клієнт прострочить виконання зобов`язання, тоді проценти підлягають перерахуванню за процентною ставкою 2,5 %.

Згідно п. 4.3 у разі якщо клієнт не повернув кредит в установлений строк, зазначений у п.1.2 цього Договору, проценти передбачені в п.1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 днів, починаючи з дня укладення договору.

Як вбачається з додатку №1 за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 , за 30 днів користування кредитом заборгованість становить 9240,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 3240,00 грн.

18 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» з заявою про відстрочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року, та 18 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року, яка була підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання на 30 днів до 17 жовтня 2021 року, будь які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості становить 9240,00 грн., з яких тіло кредиту 6000 грн., сума відсотків 3240 грн.

31 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору за кредитними договорами.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором № 13188-08/2021, боржник ОСОБА_1 . Сума заборгованості 18852,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 12852,00 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» утворилася заборгованість, яка станом на 31 січня 2023 року та за період з 31 січня 2023 року по 31 липня 2023 року становить 18852,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 12852,00 грн.

Як вбачається з інформаційної довідки за вих.2919_02 від 13.11.2024 року ТОВ «ФК Інвеструм», 20 серпня 2021 року о 18.35.01 год. зараховано суму 6000.00 грн. на картку НОМЕР_1 .

Факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку ніким не спростовано.

Крім того, 17 серпня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /459424, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору ТОВ «Гоуфінгоу» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту у сумі 5500,00 грн., з процентною ставкою 730,0% річних, що становить 2% в день, строком на 15 днів, а саме до 31 серпня 2021 року. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Так, в п. 1.2,1.3 Договору зазначено, що кредит надається на 15 днів, тобто до 31.08.2021 року з процентною ставкою 730,0% річних, що становить 2% в день.

Відповідно до 2.3 Договору якщо відповідно до п.1.5 цього Договору, клієнт прострочить виконання зобов`язання, тоді проценти підлягають перерахуванню за процентною ставкою 2,5 %.

Згідно п. 4.3 у разі якщо клієнт не повернув кредит в установлений строк, зазначений у п.1.2 цього Договору, проценти передбачені в п.1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 днів, починаючи з дня укладення договору.

Як вбачається з додатку №1 за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 , за 15 днів користування кредитом заборгованість становить 7150,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 1650,00 грн.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Гоуфінгоу» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору за кредитними договорами.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19042022-Г від 19 квітня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором № /459424, боржник ОСОБА_1 . Сума заборгованості 21725,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 16225,00 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» утворилася заборгованість, яка станом на 19 квітня 2022 року та за період з 19 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року становить 21725,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 16225,00 грн.

Як вбачається з інформаційної довідки за вих.242/08 від 11.08.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн», 17 серпня 2021 року о 20.15 год. зараховано суму 5500.00 грн. на картку НОМЕР_2 .

Факт наявності заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку ніким не спростовано.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).

За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.

Отже, як вбачається з кредитних договорів, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копії кредитних договорів та складені позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року відповідачем не спростовано, оскільки відповідно до довідки за вих.2919_02 від 13.11.2024 року ТОВ «ФК Інвеструм», 20 серпня 2021 року о 18.35.01 год. зараховано суму 6000.00 грн. на картку НОМЕР_1 .

Отже, за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року відповідачу надали кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн. під процентною ставкою в розмірі 1,8 відсоток від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредит надавався строком на 30 днів. За 30 днів, процент складав 3240,00 грн. Відповідач через 30 днів після укладення Кредитного договору повинен був повернути 6000,00 грн (тіло кредиту + проценти за 30 днів). Але у зв`язку з тим, що відповідач не дотримався умов погашення заборгованості, та не виконав свої зобов`язання перед позивачем, то відсотки за користування кредитними коштами становлять 2,5 % на добу, з першого дня користування кредитними коштами, та можуть нараховуватися не більше 90 календарних днів. Виходячи з суми заборгованості яка нарахована за відсотками, можна дійти висновку, що проценти нараховані за 90 днів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року прострочені відсотки нараховані за 90 днів, також, вбачається, що відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором.

Факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року відповідачем не спростовано, оскільки відповідно до довідки за вих.242/08 від 11.08.2024 року ТОВ «Платежі Онлайн», 17 серпня 2021 року о 20.15 год. зараховано суму 5500.00 грн. на картку НОМЕР_2 .

Отже, за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року відповідачу надали кредитні кошти у розмірі 5500,00 грн. під процентною ставкою в розмірі 2 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Кредит надавався строком на 15 днів. За 15 днів, процент складав 1650,00 грн. Відповідач через 15 днів після укладення Кредитного договору повинен був повернути 5500,00 грн (тіло кредиту + проценти за 15 днів). Але у зв`язку з тим, що відповідач не дотримався умов погашення заборгованості, та не виконав свої зобов`язання перед позивачем, то відсотки за користування кредитними коштами становлять 2,5 % на добу, з першого дня користування кредитними коштами, та можуть нараховуватися не більше 90 календарних днів. Виходячи з суми заборгованості яка нарахована за відсотками, можна дійти висновку, що проценти нараховані за 90 днів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року прострочені відсотки нараховані за 90 днів, також, вбачається, що відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, у вищезазначених договорах зазначено та погоджено сторонами, що нарахування процентів за договором здійснюється за користування кредитом. Тобто, проценти визначені за користування кредитом, а не як міра відповідальності за невиконання кредитного договору відповідачем.

Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України .

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Таким чином, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)

Вище зазначена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 викладена правова позиція стосовно того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування відсотків.

В кредитному договорах № /459424 від 17 серпня 2021 року та № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року зазначено, що відсотки нараховуються за користування кредитом, а не як міра відповідальності за невиконання кредитного договору відповідачем.

Судом враховується, що договори факторингу відповідачем не оспорювалися, а тому суд у відповідності до ст. 204 ЦК України виходить з презумпції правомірності вищезазначених договорів.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредитору (цесіонарію). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

У постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі № 3-30гс15 зазначено, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто, законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі №910/6098/14, та від 15 квітня 2015 року у справі № 910/6098/14).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Стосовно викладеного, суд зазначає, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення ОСОБА_1 про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 06 лютого 2018 року, справа № 278/1679/13-ц.

При цьому, суд враховує, що жодних доказів щодо визнання Договорів факторингу від 31 січня 2023 року та 19 квітня 2022 року недійсним чи оскарження вказаного договору відповідач суду не надав.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року станом на 31 липня 2023 року в розмірі 9240,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 3240,00 грн., та за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року станом на 31 липня 2023 року в розмірі 7150,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 1650,00 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 14605,00 грн. за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року, слід відмовити, оскільки позивачем надано докази, що заборгованість за відсотками нарахована за межами дії строку користування кредитного договору, оскільки кредит надано строком на 15 днів, а відсотки нараховані за 90 днів, при цьому позивач не зазначає, що це є вимоги про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України.

В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 9612,00 грн. за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року, слід відмовити, оскільки позивачем надано докази, що заборгованість за відсотками нарахована за межами дії строку користування кредитного договору, оскільки кредит надано строком на 30 днів, а відсотки нараховані за 90 днів, при цьому позивач не зазначає, що це є вимоги про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1084,13 грн.

Керуючись ст.ст. 512, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 628, 629, 634, 638, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄРДПОУ 35625014, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк», адреса: 01032, м. Київ вул. Симона Петлюри буд. 30) заборгованість за кредитним договором № 13188-08/2021 від 20 серпня 2021 року станом на 31 липня 2023 року в розмірі 9240,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 6000,00 грн., заборгованість за відсотками 3240,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄРДПОУ 35625014, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк», адреса: 01032, м. Київ вул. Симона Петлюри буд. 30) заборгованість за кредитним договором № /459424 від 17 серпня 2021 року станом на 31 липня 2023 року в розмірі 7150,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 1650,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄРДПОУ 35625014, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк», адреса: 01032, м. Київ вул. Симона Петлюри буд. 30) судовий збір у сумі 1084,13 грн.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін