Справа № 201/9716/24
Провадження № 2/201/3703/2024
УХВАЛА

про відмову у затвердженні мирової угоди

та продовження розгляду справи в загальному провадженні

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою у справі визначена суддя Ткаченко Н.В.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.08.2024р. позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків.

21.08.2024р. недоліки позовної заяви були усунуті представником позивача.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.08.2024р. справу прийнято до розгляду, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024р., справу № 201/9716/24 передано на розгляд судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумовій О.С., згідно з розпорядженням № 21 від 09.12.2024р.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 09.12.2024р. прийнято до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна до свого провадження.

26.10.2024р. відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вимоги позивача визнає частково, тому що окрім зазначеного спільного майна, а саме: квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 , є інше спільне майно, а саме: спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В марки IVECO 2007 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 та легковий автомобіль марки VOLVO 2010 року випуску державний номер НОМЕР_2 .

Позивачка не уточнювала позовні вимоги щодо розподілу рухомого майна, як спільного майна подружжя. Відповідач, в свою чергу, не подавав до суду зустрічної позовної заяви про розподіл спільного майна подружжя, зокрема, двох транспортних засобів.

28.10.2024р. представник позивача та відповідач звернулися до суду зі спільною заявою про затвердження мирової угоди.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1290775 від 31.05.2024р.) та відповідач ОСОБА_2 подали до суду через підсистему «Електронний суд» спільну заяву про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 201/9716/24, підписану електронним ключем сторін, в якій просили розглянути питання про затвердження мирової угоди без їх участі, позивача, відповідача та без фіксування судового процесу технічними засобами, у заяві вказали, що наслідки затвердження мирової угоди, передбачені ст.ст. 206 208 ЦПК України, їм відомі.

10.12.2024р. від представника позивачки адвоката Мовмиги О.В. через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

10.12.2024р. відповідач ОСОБА_4 також подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства та дійшов висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Так, відповідно до положень частин першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами. Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

У поданому позові ОСОБА_5 просить суд:

визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити поділ цієї квартири, визнавши за кожною із сторін право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, предметом позову є вимога позивача до відповідача про визнання та поділ спільного нерухомого майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

З умов мирової угоди видно, що для мирного врегулювання взаємовідносин сторони спору, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , домовилися визначити загальний обсяг спільного майна, що підлягає поділу між ними та уклали мирову угоду, за умовами якої домовилися, що:

1. Сторони визнають нижче вказане майно спільною сумісною власністю подружжя відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1

2. Квартира АДРЕСА_2 загальною площею 82,9 кв.м. та автомобіль марки VOLVO, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 переходить у власність позивача в цілому без обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися відповідно до чинного законодавства, а спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В марки IVECO, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 переходить у власність відповідача в цілому без обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися відповідно до чинного законодавства.

3. Позивач набуває право здійснити реєстрацію за собою в цілому права власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 82,9 кв.м. в органах реєстраційної служби.

4. Відповідач зобов`язується не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_1 у здійсненні реєстрації за нею в цілому власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 82,9 кв.м., для чого надати оригінали необхідних документів.

5. Позивач, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, засвідчує, що після визнання та затвердження мирової угоди із закриттям провадження у справі вона втрачає будь-які майнові права на спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В марки IVECO, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

6. Відповідач, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, засвідчує, що після визнання та затвердження мирової угоди із закриттям провадження у справі він втрачає будь-які майнові права на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 82,9 кв.м. та автомобіль марки VOLVO, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , в тому числі, і право проживання та реєстрації за адресою квартири.

7. Сторони засвідчують, що після виконання мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо майна, яке є предметом даної мирової угоди.

Зі змісту мирової угоди вбачається, що її предметом є визнання права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися відповідно до чинного законодавства рухомим майном та визнання права власності на нерухоме майно без перешкод у користуванні ним.

Фактично предметом мирової угоди є частина майна - два автомобілі, які не є предметом позову, а сторони фактично просять здійснити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої, що суперечить порядку оформлення правовідносин щодо відчуження майна і просять розділити два транспортних засоби, які не є предметом спору, та не перевірялись судом на предмет приналежності їх на праві спільної сумісної власності сторонам і наявності прав на них третіх осіб.

Отже, дана мирова угода укладена не в межах реалізації права врегулювання спору, а відносно інших правовідносин, які не були предметом спору у даному судовому провадженні.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за сторонами право власності на нерухоме майно (яке не є предметом спору), що в свою чергу, не відповідає вимогам цивільного законодавства України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

У даному випадку зазначена мирова угода не стосується прав та обов`язків сторін, що випливають з самого предмета позову, умови мирової угоди не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Слід зазначити, що правовласності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 82,9 кв.м., може бути набуте позивачем на підставі цивільно-правової угоди (договору), оформленої нотаріально, з послідуючою реєстрацією в органах державної реєстрації речових прав, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням, оскільки з мирової угоди видно, що відповідач визнає вимоги позивача на вказану квартиру у безспірному порядку.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди можуть здійснити відчуження рухомого майна - транспортних засобів, однак такий порядок укладення угод щодо відчуження та набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018р. у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Отже, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону та не стосується предмета позову, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити.

З огляду на те, що судом відмовлено у затвердженні мирової угоди, з метою дотримання процесуальних прав та інтересів учасників справи, з урахуванням предмета та ціни позовних вимог, відсутності можливість розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд продовжує розгляд даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

При цьому, суд вважає, що відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог. У такому разі право на звернення до суду забезпечується можливістю апеляційного та касаційного оскарження рішення по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 207, 259, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви сторін про затвердження мирової угодипо цивільній справі за позовом заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна- відмовити.

Продовжити розгляд справи зі стадії підготовчого засідання, яке призначити на 12 год. 00 хв. 13 лютого 2024 року, про що повідомити сторони.

Відповідач має право подати до суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи мають бути надані суду. Форма та зміст відзиву передбачені ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 199 ЦПК України, позивачка та відповідач в п`ятиденний строк з моменту отримання відповідно відзиву та відповіді на відзив мають право подати до суду відповідь на відзив та заперечення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду по даній справі.

Повний текст ухвали виготовлений 12 грудня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова