Справа № 305/576/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв П.В., на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2024 року (суддя Дочинець С.І.) у справі №305/576/24, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в Рахівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.1991 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_2 . Шлюб на сьогодні триває. На ім`я чоловіка 26.11.1997 було видано державний акт ІІ-ЗК №007796 на право приватної власності на землю площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :09:001:0923, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Ділянка використовувалась та сьогодні використовується в інтересах родини, згідно з чим є спільним майном подружжя. Стверджує, що земельна ділянка, за час шлюбу (за 33 роки), істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових затрат подружжя, у тому числі грошових затрат. Позивачка зазначає, що самостійно здійснила (здійснює) наступні роботи відносно землі: чистка від чагарникової порослі, викорчовування пнів дерев; очищення, догляд за земельною ділянкою; укладання і ущільнення землі; ландшафтний дизайн; дренаж земельного покрову; роботи щодо догляду за нормальним станом; полив та становлення часткової системи поливу; підсилення добривами родючого шару ґрунту; інші роботи.

Позивачка вказала, що згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Позивачка просила суд визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер: :09:001:0923, здійснити поділ майна подружжя та визнати за нею право власності на вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Рахівського районного суду від 23.04.2024 до участі у справі було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою Рахівського міськрайонного суду від 25.04.2024 було забезпечено позов шляхом заборони органам та особам (державним реєстраторам), які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :09:001:0923, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.04.2024 року скасовано. Вирішено питання судового збору.

Рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що за відсутності первинних документів суд позбавлений можливості встановити, чи земельна ділянка була виділена подружжю на праві спільної сумісної власності, чи одному з них на праві особистої приватної власності; позивачкою не доведено, що вартість земельної ділянки істотно збільшилась саме за рахунок трудових та грошових затрат позивачки, що є необхідною передумовою для зміни часток подружжя; визнання позову відповідачем суд розцінив як спосіб уникнення виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1080906,70 гривень, в погашення якого була виставлена на торги вищезазначена земельна ділянка.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв П.С., подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке не відповідає актуальним правовим висновкам Верховного Суду.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав на відсутність у справі первинних документів про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, оскільки позивач надала суду Державний акт на право власності на земельну ділянку, що є достатнім доказом, що вона була придбана під час шлюбу, який було укладено в 1991 році, а державний акт видано в 1997 році (під час шлюбу), тому діє презумпція спільної сумісної власності подружжя.

Вказує, що на земельній ділянці знаходиться домоволодіння, що є спільною сумісною власністю, а тому земля також є спільною сумісною власністю подружжя, і ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст. 377 ЦК України, також належить і частка права власності на земельну ділянку, де розміщене домоволодіння.

Стверджує, що в даній справі визнання позову відповідачем не порушує права, свободи чи інтереси ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки вони не будуть позбавлені можливості стягнути заборгованість за рахунок частки земельної ділянки, яка належить боржнику на праві спільної сумісною власності, як і погасити заборгованість за рахунок іншого майна, що виключно належить боржнику. Земельна ділянка не є іпотечним майном, а її поділ спрямований виключно на збереження позивачем своєї частки.

Межі розгляду апеляційним судом

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі та зазначив, що погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , 20 квітня 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб в Ясінянській селищній раді, про що складено запис №12. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с.39).

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №007796 від 26.11.1997, ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ясінянської селищної ради народних депутатів від 25.07.1997 та 20.11.1997 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.40).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.02.2024, земельна ділянка кадастровий номер: :09:001:0923 площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.41-42).

З інформації про державну реєстрацію обтяжень вбачається, що приватним виконавцем Романом Р.М. зареєстровано обтяження у вигляді арешту цього нерухомого майна.

З відомостей, що містяться у виконавчому провадженні №73867757 вбачається, що відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №305/1233/21 від 03.01.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за період з 09.09.2011 року по 26.05.2021 року в сумі 1 080 906,70 гривень.

Постановою у ВП №73867757 від 29.01.2024 про опис та арешт майна боржника постановлено описати та накласти арешт на майно: земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер: :09:001:0923, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :09:001:0923 (а.с.69-71).

Також апеляційним судом встановлено, що на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано домоволодіння (дата прийняття рішення про державну реєстрацію 02.08.2005), яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності по частці кожному, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2024 (а.с. 224).

Місце проживання сторін зареєстровано за вказаною адресою.

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про шлюб та сім`ю України в редакції, яка діяла на час виникнення права власності відповідача на земельну ділянку, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст 57 СК України земельна ділянка, набута одним із подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

У постанові від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2710цс15 Верховний Суд України зробив такі висновки: «Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N 15 "Про приватизацію земельних ділянок", Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року N 10, і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Водночас, згідно зі статтею 30 ЗК України 1992 року при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі правові норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України».

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 (провадження № 61-3478св18), зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Дана правова позиція додатково викладена у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18 (провадження № 61-4680св23).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, у разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на 1/2 частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Таким чином, незважаючи на те, що спірна земельна ділянка набута відповідачем в період шлюбу в порядку приватизації, однак з врахуванням того, що на такій розміщено будинковолодіння, яке на праві спільної сумісної власності належить подружжю ОСОБА_4 , тому земельна ділянка підлягає поділу між подружжям.

Суд першої інстанції неповно з`ясував відповідні обставини справи та, через неправильне застосування норм матеріального права, безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині визнання земельної ділянки спільним майном подружжя.

В той же час, щодо вимоги позивачки про визнання за нею права власності на вказаної земельної ділянки колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Кодексу законів про шлюб та сім`ю України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Пред`являючи позов та обґрунтовуючи його відповідними обставинами, ОСОБА_1 посилалася на те, що вартість земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві приватної власності, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, збільшилась за рахунок фінансових затрат позивачки.

Згідно з довідки від 16.02.2024 про оціночну вартість об`єкта нерухомості, доданої позивачкою до позовної заяви, оціночна вартість земельної ділянки, площею 0,12 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 становить 214 778,94 грн.

Зі змісту ст. 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його покращення, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 в справі 214/6174/15-ц.

Разом з тим, позивачкою не надано доказів щодо понесених саме нею витрат, пов`язаних з утриманням земельної ділянки, на які заявниця посилається у позовній заяві. Не надано позивачкою також доказів збільшення вартості земельної ділянки за рахунок її фізичної праці.

Оскільки позивачкою не доведено істотне збільшення вартості земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :09:001:0923, внаслідок її фізичної правці або її затрат, тому підстав для визнання за нею права власності на частини земельної ділянки немає.

Щодо обов`язку ОСОБА_2 виконати рішення суду про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за невиконання грошового зобов`язання в сумі 1080906,70 гривень, в погашення якого була виставлена на торги вищезазначена земельна ділянка, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував, що під час поділу майна подружжя мають враховуватися борги подружжя, а також зобов`язальні правовідносини, які виникли в інтересах сім`ї, і якщо «одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя». Отож, подружжя набуває не тільки «грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно» від укладеного кредитного договору, але і зобов`язання повернути кредитні кошти, яке подружжя виконує як солідарні боржники (постанова Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17).

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що рішення місцевого суду, через неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнавши земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :09:001:0923 спільним майном сторін та визнавши за кожним із подружжя право власності на частку у цьому майні.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 6 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду від 30 травня 2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович задовольнити частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер: :09:001:0923, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на частку нерухомого майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер: :09:001:0923, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2024 року.

Головуюча:

Судді: