КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3860/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Київ

Справа № 758/9648/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», яка подана представником Сухою Мариною Василівною, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Петрова Д.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

встановив:

В жовтні 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.03.2020 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1633, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 124 000 грн, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі, зі сплатою (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 04.03.2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

Позивач надав відповідачу кредитні кошти, проте відповідач не виконує умови договору, станом на 05.09.2022 заборгованість за кредитним договором складає загалом 161 302 грн. 38 коп., яка складається із: залишку простроченого кредиту - 112 940,18 грн., залишку прострочених відсотків - 2, 2 грн., залишку прострочених комісій - 48 360 грн.

Банком на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Проте станом на дату подачі позову зазначену вимогу банку було залишено без виконання. Просив стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість у сумі 161 302 грн 32 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2 481 грн.

08 лютого 2023 відповідач ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що нею було укладено кредитний договір № 1633, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 124 000 грн. У першому абзаці кредитного договору зазначено, що кредитний договір складається з публічної частини договору, яким є універсальний договір банківського обслуговування, та індивідуальної частини. Пунктом 1.2 кредитного договору встановлено процентну ставку, яка є фіксованою та нараховується у наступному розмірі, на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних.

Також, пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту.

Згідно з розділом 4 графіку платежів вбачається, що щомісячна комісія прирівняна (розміщена) у графі «розрахунково-касове обслуговування». Поряд з цим, представник відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом зазначає, що кредитний договір не містить опису послуги, за яку здійснюється щомісячне нарахування комісії.

Отже, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною.

Просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.2 кредитного договору в частині «щомісячна комісія за обслуговування кредиту», здійснивши перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 94 340, 18 грн. та прострочені відсотки за кредитним договором у розмірі 2, 20 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судовий збір у розмірі 1451, 08 грн.

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.2 кредитного договору № 1633 від 04.03.2020 в частині «щомісячна комісія за обслуговування кредиту: 04.03.2020 - 03.01.2021 - 3% від суми кредиту; 04.01.2021 - 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту; 04.10.2021 - 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту; 04.07.2022 - 04.03.2023 - 0,925 % від суми кредиту», здійснивши перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення залишку прострочених комісій у розмірі 48 360 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення залишку прострочених комісій у розмірі 48 360 грн.

Скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2023 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що нарахування позивачем відповідачу комісії є незаконним, не відповідає дійсним обставинам справи, нормам чинного законодавства, а також природі кредитних відносин, адже користування кредитними коштами завжди потребує витрат з боку позичальника. До витрат споживача за кредитним договором відносяться витрати, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії, тому нарахування таких витрат кредитором не є несправедливим. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.06.2021 у справі № 201/10403/19.

Наголошує, що згідно із ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Судом першої інстанції не враховано, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Зазначає, що матеріали справи свідчать, що банк надав ОСОБА_1 всі документи, які відповідно до закону передують укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо загальної вартості кредиту, загальних витрат тощо; у кредитному договорі, підписаному позичальницею, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Вважає, що судом першої інстанцій були неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють питання споживчого кредитування і встановлення комісій у договорах про споживчі кредити, внаслідок чого було прийнято незаконне судове рішення. Висновки суду базуються на невірній юридичній оцінці, поверхневому огляді та неповному дослідженні письмових доказів, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банківська установа має право встановлювати комісію за обслуговування кредиту, але при цьому потрібно досліджувати, за яку безпосередньо послугу банку встановлюється така комісія, адже існує ймовірність нікчемності положень пов`язаних із такою комісією. Тобто хоча законом передбачено право отримання банком комісій, проте такі комісії кредитор може отримувати за додаткові та супутні послуги при наданні кредиту.

Вказує, що нікчемність п. 1.2. кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» вже неодноразово ставала предметом судового розгляду у суді касаційної інстанції. Висновки чіткі та послідовні - пункт 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суперечать положенням ч. І та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Доводи і посилання на судову практику, що викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду про нікчемність пункту 1.2 кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту.

В судовому засіданні представник АТ «Банк Кредит Дніпро» - Сухая М.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , а також задовольнити первісні позовні вимоги про стягнення комісії.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, у задоволенні її вимог просив відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи первісні позовні вимоги частково та повністю зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності наявності заборгованості за кредитним договором за виключенням платежів, визначених умовами договору, які є нікчемними. Кредитний договір № 1633 від 04 березня 2020 року, укладений між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ОСОБА_1 , містить пункт 1.2, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту.

У кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд прийняв до уваги, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Отже, положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату ОСОБА_1 щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 04.03.2020 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2021 по 03.10.2021 - 2,5% від суми кредиту, з 04.10.2021 по 03.07.2022 - 1,5% від суми кредиту, з 04.07.2022 по 04.03.2023 - 0,925% від суми кредиту та розділу 4 кредитного договору, яким сторони погодили графік платежів, за яким передбачено сплату ОСОБА_1 щомісяця суми за розрахунково-касове обслуговування, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором № 1633 від 04.03.2020 станом на 05 вересня 2022 року загальна заборгованість складає 161 302, 38 грн., яка складається з залишку простроченого кредиту 112 940,18 грн.; залишку прострочених відсотків - 2,2 грн.; залишку прострочених комісій - 48 360 грн.

Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено нікчемність умов кредитного договору про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, то у задоволенні позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення заявленої суми прострочених комісій в розмірі 48 360 грн. суд відмовив, а також на задоволення вимоги зустрічного позову зарахував на погашення залишку простроченого кредиту суму сплачених ОСОБА_1 комісій на суму18 600 грн., а саме: 112 940 грн. 18 коп. - 18 600 грн. = 94 340 грн. 18 коп. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, на суму 94 340 грн. 18 коп. та залишку прострочених відсотків 2 грн. 20 коп.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 березня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1633.

Відповідно до пункту 1.1 договору банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором, а також здійснити всі інші платежі.

Згідно з пунктом 1.2 за цим договором банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 124 000 грн, строк кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 04.03.2023.

Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 04 березня 2020 року по 03 січня 2021 року - 3% від суми кредиту, з 04 січня 2021 року по 03 жовтня 2021 року - 2,5% від суми кредиту, з 04 жовтня 2021 року по 03 липня 2022 року - 1,5 % від суми кредиту, з 04 липня 2022 по 04 березня 2023 - 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних.

Відповідно до пункту 6.9.3 пункту 6.9 «Загальні умови кредитування» Розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 14.1, чинними на час укладення оспорюваного договору, послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо.

Пунктом 6.9.7 пункту 6.9 «Загальні умови кредитування» Розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», чинними на час укладення оспорюваного договору, передбачено надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати.

Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів, де зазначено дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом, розрахунково-касове обслуговування, тощо.

Відповідно до виконаного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1633 від 04 березня 2020 року станом на 05 вересня 2022 року загальна заборгованість складає 161 302,38 грн., яка складається з залишку простроченого кредиту 112 940,18 грн; залишку прострочених відсотків - 2,2 грн; залишку прострочених комісій - 48 360 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконувати належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В ході судового розгляду суд першої інстанції встановив, що зобов`язання з повернення позичених коштів боржник не виконувала належним чином, та відповідач за первісним позовом такого факту не заперечувала. Внаслідок таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на ОСОБА_1 відповідальності шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, включаючи суму відсотків за користування кредитними коштами.

Разом з тим, звертаючись із зустрічним позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо встановлення у пункті 1.2 договору сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, ОСОБА_1 вказувала, що згідно розділу 4 Графіку платежів вбачається, що щомісячна комісія прирівняна (розміщена) у графі «розрахунково-касове обслуговування». При цьому кредитний договір № 1633 від 04.03.2020 не містить опису послуги, за яку здійснюється щомісячне нарахування комісії. Отже банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною, Вказаний висновок був підтверджений судом касаційної інстанції - постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 712/12028/20.

Так пунктом 1.2 договору кредиту встановлено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 04 березня 2020 року до 03 січня 2021 - 3% від суми кредиту, з 04 січня 2021 року до 03 жовтня 2021 року - 2,5% від суми кредиту, з 04 жовтня 2021 року до 03 липня 2022 року - 1,5% від суми кредиту, з 04 липня 2022 до 04 березня 2023 року - 0,925% від суми кредиту.

Відповідно до розділу 4 договору сторони погодили графік платежів у такий спосіб: щомісячно по 5 914,80 грн, сума за останній місяць 5 427,22 грн, з якої в період з 04 квітня 2020 року до 04 січня 2021 року - сума на погашення кредиту 2194,70 грн, сума за розрахунково-касове обслуговування 3 720,00 грн; за період з 04 січня 2021 року до 04 квітня 2021 року - сума на погашення кредиту 2 814,71 грн, розрахунково-касове обслуговування 3 100,00 грн; за період з 04 жовтня 2021 року до 04 липня 2022 року - сума на погашення кредиту 4 054,74 грн, розрахунково-касове обслуговування 1 860,00 грн; за період з 04 липня 2022 року до 04 березня 2023 року - сума на погашення кредиту 4 767,77 грн, розрахунково-касове обслуговування 1 147,00 грн.

Таким чином, загальна сума платежів у графі «розрахунково-касове обслуговування» у графіку платежів за кредитом становить за період користування кредитом з 04 березня 2020 року по 04 березня 2023 року 88 443 грн.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони спору не погодили у кредитному договорі перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця , які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія, яка в пункті 1.2 зазначена як «комісія за обслуговування кредиту», а у розділі 4 «графік платежів» - «за розрахунково-касове обслуговування». При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Матеріали справи не містять також доказів щодо доведеності такої обставини.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20 сформулював правовий висновок про те, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.

Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.

Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.

Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку позикодавець може отримувати будь-яку плату чи винагороду.

Позикодавець не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.

Оцінюючи зміст положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату позичальником ОСОБА_1 щомісячної комісії за обслуговування кредиту з 04 березня 2020 року до 03 січня 2021 - 3% від суми кредиту, з 04 січня 2021 року до 03 жовтня 2021 року - 2,5% від суми кредиту, з 04 жовтня 2021 року до 03 липня 2022 року - 1,5% від суми кредиту, з 04 липня 2022 до 04 березня 2023 року - 0,925% від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.8.3. Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 14.1, чинних на час укладення договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, апеляційний суд доходить висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.8.7. Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору від 04 березня 2020 року.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від30 листопада 2023 року у справі № 216/7637/21.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про нікчемність положення п.1.2 договору, яким було встановлено стягнення щомісячної комісії за обслуговування кредиту зі споживача, і такий висновок відповідає чинній правозастосовній практиці.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову шляхом застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.2 кредитного договору в частині «щомісячна комісія за обслуговування кредиту», здійснивши перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором, шляхом зарахування сплаченої ОСОБА_1 комісії ( п`ять платежів по 3720 грн.) на загальну суму 18 600 грн. в рахунок погашення кредиту, а також відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в сумі 48 360 грн.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та зводяться до суб`єктивного тлумачення норм матеріального права, що не є безумовною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредиту не суперечить законодавству на момент укладення сторонами кредитного договору і підписавши заяву-згоду № 1137708 , паспорт споживчого кредиту та кредитний договір № 1633 відповідач засвідчила, що вона погодилася з його умовами та надала свою згоду на отримання кредиту на цих умовах, є безпідставними, адже суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права, є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування відсутні, а отже апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», яка подана представником Сухою Мариною Василівною - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.