Справа № 594/918/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Зушман Г. І.

з участю секретаря Шимків Н.І.

представника позивачки - адвоката Череватого П.М.

представника відповідача адвоката Грабового О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Борщеві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, у якому просить витребувати від відповідача ОСОБА_2 в її користь 1/2 частини земельної ділянки площею 0,10 га., з кадастровим номером :02:001:0155, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року у справі №594/31/21 за її позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, проведено поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за нею та за відповідачем право власності на 1/2 частки вищезазначеного житлового будинку за кожним. 08 жовтня 2021 року вона на підставі рішення суду здійснила державну реєстрацію права власності на належну їй 1/2 частку житлового будинку. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який був предметом поділу відповідно до рішення суду від 01.07.2021 розташований на земельній ділянці площею 0,10 га., з кадастровим номером :02:001:0155, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку 08.05.2020 зареєстровано за відповідачем на підставі Державного акту серія та номер ЯБ№804874, який виданий за рішенням сесії Борщівської міської ради від 2.08.2005 №1386, яким внесено зміни до рішення міської ради №120 від 14.12.1999 про передачу безоплатно в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 . Відтак, спірна земельна ділянка в розумінні сімейного законодавства є особистою приватною власністю колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а тому не була предметом поділу майна подружжя відповідно до рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01.07.2021. Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі N 910/18560/16). Отже вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки не може реалізувати своє право власності на 1/2 частки спірної земельної ділянки, яке в силу ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України перейшло до неї в момент набуття права власності на 1/2 частку житлового будинку, оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку передати їй у власність частину спірної земельної ділянки.

Представник позивачки адвокат Череватий П.М. в судовому засіданні просить позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Грабовий А.О. просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки стороною позивача обрано неналежний спосіб захисту і позов є передчасним, так як спочатку потрібно виділити частки у житловому будинку в натурі.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, встановив наступні обставини справи і відповідні до них правовідносини.

Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року у цивільній справі №594/31/21, яке набрало законної сили 10 серпня 2021 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проведено поділ спільного майна подружжя та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зі змісту зазначеного заочного рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року у цивільній справі №594/31/21 також встановлено, що сторони у справі позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 травня 1986 року Борщівським райвідділом ЗАГС Тернопільської області, актовий запис № 26, який заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року було розірвано.

Право спільної часткової власності позивачки ОСОБА_1 на частину вищевказаного домоволодіння зареєстроване державним реєстратором Борщівської міської ради 08 жовтня 2021 року, номер відомостей про речове право:44513609. Право спільної часткової власності відповідача ОСОБА_2 на частину цього ж домоволодіння зареєстроване державним реєстратором Борщівської міської ради 01 липня 2020 року, номер відомостей про речове право: 37166104 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 384058036 від 24 червня 2024 року).

Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га., з кадастровим номером :02:001:0155, для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 804874, виданим 06 лютого 2006 року Борщівською міською радою на підставі рішення сесії Борщівської міської ради від 22 серпня 2005 року №1386 , а також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024.

Зазначену вище земельну ділянку було передано безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_2 рішенням Борщівської міської ради від 14 грудня 1999 року №120, в яке внесено зміни ріщенням Борщівської міської ради від 22 серпня 2005 року № 1386, що підтверджується копіями відповідних рішень.

Тобто вказана земельна ділянка набута у власність в процесії приватизації в 2005 році, а тому є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 .

Право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,1 га. з кадастровим номером :02:001:0155 зареєстроване державним реєстратором Борщівської міської ради 08 травня 2020 року, номер відомостей про речове право: 36450650 (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 384058036 від 24 червня 2024 року).

Оціночна вартість спірної земельної ділянки площею 0,1000 га. з кадастровим номером :02:001:0155 згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25 червня 2024 року становить 87688,83 грн.

Статтею 16 ЦК України передбачене право на звернення до суду за захистом свого права і встановлені способи захисту, серед яких є визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною першою статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім того, у пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Однак, в даній справі позивачка не ставила вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки на підставі ст.120 ЗК України, а тому її вимога про витребування від відповідача ОСОБА_2 в її користь 1/2 частини цієї земельної ділянки є передчасною.

З огляду на наведене, оскільки позивачка в даній справі обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13,81,141,263,265 ЦПК України, суд-УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий