КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року місто Київ.

Справа № 363/3269/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17844/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя-доповідач Желепи О.В.

суддів Мазурик О.Ф. , Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Терехової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року (у складі судді Лукач О.П.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

01.07.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Альховською І.Б. подано вказану позовну заяву, у якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №CL-131175 у розмірі 111646,36 грн., в тому числі строкове тіло у розмірі 0 грн., прострочене тіло у розмірі 71506,14 грн., строкові відсотки у розмірі

330,62 грн., прострочені відсотки у розмірі 39809,6 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» укладено Кредитний договір № CL-131175. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату цієї вимоги, заборгованість за Кредитним договором складає 111646,36 грн., в тому числі строкове тіло у розмірі 0 грн., прострочене тіло у розмірі 71506,14 грн., строкові відсотки у розмірі 330,62 грн., прострочені відсотки у розмірі 39809,6 грн. 08.11.2023 у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК» Марин-Фінанс» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, заборгованість за Кредитним договором складає 111646,36 грн. Оскільки відповідач вказану вимогу залишив без уваги, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» - Альховська Ірина Богданівна 16 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що дане рішення вважаєнезаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також порушення норм процесуального права

Вказує, що відповідно до статті 1046 ЦК Україн договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Вважає, що суд формально підійшов до вирішення даного спору, не витребував від позивача чи банку необхідних документів для повно та всебічно розгляду справи.

Крім цього, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження не укладення кредитного договору, зокрема, не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним. Позичальником не доведено належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Зазначає, що заборгованість за кредитним договором не погашена і зміна кредитора жодним чином не виливає на факт того, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2024року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Представник позивача була повідомлена про дату судового засідання через систему електронний суд 18 листопада 2024 року, що підтверджується звітом про доставку судової повістки-повідомлення.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

03.09.2018 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір

№CL-131175 (а.с.7-11).

Пунктом 1 Кредитного договору передбачено, що Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором.

Пунктом 2 Кредитного договору передбачено таке: Сума кредиту 150000,00 грн; Дата видачі кредиту - 03.09.2018 (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на ціді, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); Строк (термін) кредитування - 60 місяців терміном до 01.09.2023.

У пунктах 2.4-2.7 Кредитного договору зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків.

Крім цього, згідно пунктів 2.10, 2.11 Кредитного договору, за видачу кредиту, одноразово - 0 грн, сплачується в день видачі кредиту; за відкриття поточного рахунку та випуск банківської платіжної картки - 200 грн, в день укладення договору про відкриття Позичальнику поточного рахунку (безготівковим переказом з поточного рахунку Клієнта відкритого в Банку). Додатковими умовами (у тому числі необхідність укладання договорів з третіми особами) є: Відкриття поточного рахунку - Позичальник зобов`язаний укласти з Банком договір поточного рахунку та оплатити відкриття рахунку; Випуск банківської платіжної картки - Позичальник зобов`язаний оплатити випуск, отримати та активувати банківську платіжну картку (надалі - БПК).

Згідно пункту 3.1 Кредитного договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься у п. 2.4 Кредитного договору.

Право Позичальника відмовитися від цього кредитного договору протягом

14 календарних днів з для укладання, передбачено пунктом 3.2 Кредитного договору.

Так, відповідно до пунктом 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 33,29 % річних.

Відповідно до пунктом 4.4 Кредитного договору, загальні витрати позивальника по кредиту за цим Кредитним договором становлять 162455,51 грн.

Відповідно до пунктом 4.5 Кредитного договору, реальна річна процентна ставка 38.86 % річних.

Відповідно до пунктом 4.6 Кредитного договору, загальна вартість кредиту для позичальника за цим Кредитним договором становить 312455,51 грн.

Відповідно до пунктом 6.1 Кредитного договору, позивальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього.

Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Графіку платежів що є додатком № 1 до кредитного договору. Всього зобов`язалася здійснити 60 щомісячних платежів по 5205 гривень кожного останнього числа відповідного місяця (пункт 6.2 Договору).

08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» було укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого, та згідно додатку №1 до Договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023, АТ «Кредобанк» відступило право грошової вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 111646,36 грн. на користь ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» (а.с.16,17).

Звертаючись до суду з позовом, представником позивача долучено до матеріалів справи Розрахунок заборгованості за період з 02.11.2020 (03.09.2018) по 08.11.2023 за Кредитним договором №CL-131175 від 03.09.2018, згідно якого, станом на 08.11.2023 Позичальник ОСОБА_1 має заборгованість на загальну суму у розмірі 111646,36 грн., з яких: 0 грн - заборгованість за тілом кредиту (строкова); 71506,14 грн - сума заборгованості за тілом кредиту (прострочена); 330,62 грн - сума заборгованості за відсотками (строкова); 39809,6 грн - сума заборгованості за відсотками (прострочена) (а.с.14).

Як убачається із матеріалів справи, 30.01.2024 ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» адресувало ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та пропонувало негайно сплатити заборгованість за Кредитним договором №CL-131175 в сумі 111646,36 грн. (а.с.15). Водночас, до матеріалі справи представником позивача не додано доказів надсилання такої вимоги ОСОБА_2 та її отримання.

Так, на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором №CL-131175 від 03.09.2018, представником позивача надано копії: Кредитного договору №CL-131175 від 03.09.2018 з Графіком платежів за цим договором; Анкети-Заяви №CL-131175 на отримання готівкового кредиту (дата та час видруку: 29.08.2018); копія паспорта відповідача; Досудовавимога від 30.01.2024; Договірфакторингу від 08.11.2023 з Додатком №1 до нього, а також Розрахунок заборгованості станом на 08.11.2023 .

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано доказів на підтвердження виконання АТ «Кредобанк» умов Кредитного договору №CL-131175 від 03.09.2018 щодо здійснення перерахування кредитних коштів відповідачу та їх зарахування, як про те також зазначено у пункті 2.1. Графіку платежів за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У позовній заяві представник ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» посилалась на те, що 29 серпня 2018 року відповідач підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

03 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» був укладений кредитний договір №CL-131175, відповідно до п.2.2 , якого датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані в п.2.4. Кредитного договору).

Відповідно до п.2.4 Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на відповідні цілі та відповідні реквізити.

Слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Разом з тим, позивачем не надано до суду первинної виписки з карткового рахунку відкритого на ім`я відповідача, з якої можна було б встановити факт виконання банком п.2.2 - 2.4 Договору, користування відповідачем кредитними коштами та наявність у нього заборгованості за кредитом.

В свою чергу, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що даний розрахунок складається лише з підсумкової суми заборгованості станом на 08.11.2023 року. У розрахунку не розписано а ні дату та розміри нарахування відсотків, а ні дати та розмір сплачення заборгованості відповідачем (а.с. 14). Тобто з наданих доказів суд навіть не може встановити, що виконуючи зобов`язання боржник визнавав умови договору.

За правилами ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а відповідно і доказів про наявність заборгованості та її розмір, тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи представника позивача про те, що суд не витребував у позивача докази видачі кредитних коштів, колегія суддів відхиляє, так як згідно ст. 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний доводити обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок.

Позивачем клопотання про прийняття нових доказів через неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для прийняття та дослідження поданих разом з апеляційною скаргою документів на стадії апеляційного провадження.

Крім цього, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У позовній заяві позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності представника (а. с. 4), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18.

Таким чином надана позивачем до апеляційної скарги виписка з рахунку відповідача не приймається апеляційним судом в якості доказу, оскільки позивачем не надано доказів неможливості подання такої виписки до районного суду, що відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України унеможливлює прийняття такого доказу на стадії апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про недоведеність факту видачі кредиту (користування кредитними коштами, розрахунок карткою).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська