Провадження № 2-з/522/401/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 грудня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши заяву представника позивача адвоката Крагель Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Споживчого товариства «Сузір`я Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», третя особа Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2024 до Приморського районного суду міста Одеса надійшла справа за позовом за позовом ОСОБА_1 до СТ «Сузір`я Будова», СТ «Сузір`я Плюс» та ТОВ «УВГП-Система», третя особа Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яку канцелярією суду зареєстровано 19.12.2024, шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м. в секції номер 4 на 15 поверсі житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057) за адресою: АДРЕСА_2 , (ІV пусковий комплекс), згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/228 від 06.03.2018.

Заяву обґрунтовано тим, що ТОВ «УВГП-Система» намагається легалізувати безпідставно отримані активи від СТ «Сузір`я Будова» шляхом їх передачі в спільну діяльність за участі СТ «Сузір`я Плюс» з метою виключення можливості позивачу отримати свою квартиру від СТ «Сузір`я Будова», чим порушуються права позивача у цій справі. Вказані обставини можуть призвести до того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, буде ускладнено або неможливо виконати рішення суду.

Надавши належну правову оцінку підставам, якими представник позивача обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м. в секції номер 4 на 15 поверсі житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057) за адресою: АДРЕСА_2 , (ІV пусковий комплекс), згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/228 від 06.03.2018.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

За змістом зазначених процесуальних норм забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до усталеної практики судів при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 у п. 4 роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не допустити утруднення чи неможливість виконання судового рішення в разі задоволення позову, а також перешкодити спричиненню завданню шкоди заявнику.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, держава несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає про те, що 06.03.2018 між ОСОБА_1 та СТ «Сузір`я Будова» був укладений договір № 4/228 асоційованого членства в споживчому товаристві, предметом якого є будівництво двокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

На виконання п. 2.1 договору позивачем сплачені кошти за квартиру в сумі 1 663 926,00 грн.

Листом від 07.03.2024 СТ «Сузір`я Будова» повідомило позивача про те, що квартира, вказана в договорі асоційованого членства не може бути передана членам товариства.

18.10.2024 у ЄДЕССБ розміщена інформація щодо видачі ДІАМ сертифіката ІУ61 про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів назва об`єкту: нове будівництво «будівництво житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 , І черга будівництва (ІV пусковий комплекс), кадастровий номер земельної ділянки: :44:001:0057.

У відповідності до договору про спільну діяльність від 26.01.2024 № 1-Г/19, укладеного між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Плюс», сторони уклали цей договір з метою будівництва житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 , (ІV пусковий комплекс), загальною площею квартир: 20470,3 кв.м.; вбудовано-прибудованих приміщень: 3288,2 кв.м.; підземного паркінгу: 11036,9 кв.м.

Відповідно до п. 5.2.2 вказаного договору СТ «Сузір`я Плюс» при розподілі результатів спільної діяльності отримує у власність 100 % площі квартир, 100 % площі нежитлових приміщень та 100 % площі машиномісць.

Пунктом 11.4 договору № 1-Г/19 СТ «Сузір`я Плюс» зобов`язалось передати 10924 кв.м. квартир у побудованому будинку іншим особам (відповідачу-3).

28.02.2024 між ТОВ «УВГП-Система» та СТ «Сузір`я Плюс» укладено додаткову угоду до договору про спільну діяльність від 26.01.2024 № 1-Г/19, у відповідності до якої внеском до спільної діяльності з боку відповідача-3 вказано будівельно-монтажні роботи по будинку та паркінгу, а також підписано Акт приймання-передачі будівельно-монтажних робіт.

Заявник стверджує, що ТОВ «УВГП-Система» намагається легалізувати безпідставно отримані активи від СТ «Сузір`я Будова» шляхом їх передачі в спільну діяльність за участі СТ «Сузір`я Плюс» з метою виключення можливості позивачу отримати свою квартиру від СТ «Сузір`я Будова», чим порушуються права позивача у цій справі. Вказані обставини можуть привести до того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, буде ускладнено або неможливо виконати рішення суду.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини справи, суд дійшов до висновку, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є накладення арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м. в секції номер 4 на 15 поверсі житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057) за адресою: АДРЕСА_2 , (ІV пусковий комплекс), згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/228 від 06.03.2018, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Крагель Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я Будова», Споживчого товариства «Сузір`я Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», третя особа Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання права власності задовольнити.

Накласти арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м. в секції номер 4 на 15 поверсі житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом, який розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :44:001:0057) за адресою: АДРЕСА_2 , (ІV пусковий комплекс), згідно договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/228 від 06.03.2018.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 ЦПК України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя І.А. Павлик