УХВАЛА

19 грудня2024 року

м. Київ

справа № 127/8498/15-ц

провадження № 61-13818ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , поданою адвокатом Семенюком Іваном Васильовичем, на постанову Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме подати до Верховного Суду підписану касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

14 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , на виконання ухвали від 29 жовтня 2024 року, подала до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року, провадження у справі закрити.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 2018/2-3638/11, від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 758/3453/16-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 5016/1284/2012, від 06 жовтня 2021 року у справі № 922/3371/19, від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/2110/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2201/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 03 грудня 2019 року в справі № 904/10956/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 911/1437/17, від 14 січня 2020 року у справі № 908/1506/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 910/6648/18.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У частині другій статті 392 ЦПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Заявник оскаржує постанову Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року.

Однак постанови Верховного Суду, на які міститься посилання у касаційній скарзі, ухвалені після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на вказані постанови Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Обов`язковою умовою касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) є обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 напостанову Вінницькогоапеляційного суду від 05 липня 2017 року у справі № 127/8498/15-ц повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков