Постанова

Іменем України

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 522/7252/21

провадження № 61-11557св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-фінанс», товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебет плюс», публічне акціонерне товариства «Дельта-Банк»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С., та

касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року в складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С., та на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року в складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Комлевої О. С.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Астер-фінанс», ТОВ «Укрдебет плюс», АТ «Дельта-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , АТ «УкрСиббанк», про скасування рішень скасування реєстраційної дії, виключення записів про іпотеку та визнання недійсними договорів.

Позов мотивований тим, що на теперішній час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у спеціальному розділі міститься запис про іпотеку номер: 2850911 згідно з яким іпотекодержателем нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 вказано: ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та запис про іпотеку номер: 2850326 згідно з яким іпотекодержателем нежитлової будівлі загальною площею 640,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 вказано: ТОВ «ФК «АСТЕР ФІНАНС». Боржниками є: ОСОБА_5 , майновими поручителями: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Дані записи про іпотеку та обтяження містяться у вищевказаних реєстрах, тому що 29 листопада 2018 вони були протиправно і незаконно поновлені державним реєстратором на підставі заяви про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, підставою скасування вказано рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 липня 2013 року скасоване відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області номер провадження 22-Ц/785/519/16.

Рішення Державного реєстратора про поновлення записів про іпотеку, виключених за рішенням суду та поновлення записів про обтяження, скасованих за рішенням суду є незаконним та протиправним, оскільки вчинені всупереч встановленого законом порядку, а також призвело до незаконного та протиправного відновлення запису про Іпотекодержателя нежитлової будівлі площею 640,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , і надало можливість проведення подальшої незаконної реєстрації зміни Іпотекодержателя, яким наразі є ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС».

Державний реєстратор повинний був дослідити зміст рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року з якого прямо вбачалося, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 липня 2013 року виключено запис про іпотеку нежилої будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 та належала на праві особистої приватної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , отже іпотекою були обтяжені права ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Водночас, з рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року зрозуміло, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 втратили права власності на нежитлову будівлю оскільки 21 травня 2008 року Апеляційним судом Одеської області було постановлено ухвалу про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року по цивільній справі № 2-3310/06 на підставі якого було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_1 .

У зв`язку зі скасуванням рішення Суворовського районного суду м. Одеси на підставі якого було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, що розташована по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останні втратили право власності на цю нежитлову будівлю ще до моменту укладення ними Договору іпотеки-1, Договору іпотеки-2.

Переходу права власності від ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 не відбулося. ОСОБА_6 , ОСОБА_3 не могли передавати спірне нерухоме майно в іпотеку, оскільки не були власниками нежитлової будівлі що розташована по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 набув право власності на нежитлову будівлю що розташована по АДРЕСА_1 , площею 640,7 кв.м. яка не була обтяжена іпотекою і не перебувала під забороною відчуження, а також не належала ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на праві власності, у зв`язку з чим до нього не переходили права та обов`язки іпотекодавців - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 за Договором іпотеки-1, Договором іпотеки-2, а стаття 23 Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовується.

Позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів, змушений звернутись до суду, з огляду на наявність у ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» права вимоги за спірними іпотечними договорами та наявність прав і обов`язків нового кредитора та іпотекодержателя за Іпотечним договором-1 та Іпотечним договором-2, з урахуванням вчинення дій з боку ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» щодо визнання предметом іпотеки майна, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 10 лютого 2021 року, іпотекодержателем за яким виступає позивач, та звернення стягнення на вказане майно для забезпечення виконання зобов`язання за кредитними договорами та договорами забезпечення, що враховуючи обставини справи є протиправним. Цивільний інтерес Позивача полягає у поновленні стану, який був до укладення оспорюваних правочинів та прийняття оскаржуваного у цьому позові рішення державного реєстратора, а саме відсутність зареєстрованої іпотеки стосовно спірного майна у будь-якої іншої особи, окрім позивача, що дозволить йому безумовно першочергово задовільнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна у разі порушення боржником основного зобов`язання. Ефективним та правильним способом захисту порушеного права Позивач вважає скасування рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації скасування реєстраційних дій щодо припинення обтяження та іпотеки, оскільки скасування зазначеного рішення та записів про іпотекодержателя - ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» призведе до відновлення стану, який був до укладення оспорюваних правочинів та прийняття оскаржуваного у цьому позові рішення державного реєстратора

Похідними позовними вимогами Позивача, що направлені на відновлення стану, який був до укладення оспорюваних правочинів та прийняття оскаржуваного у цьому позові рішення державного реєстратора є визнання договору 2444/К від 13 травня 2020 року про відступлення права вимоги частково недійсним у частині відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2007 року, Договором про надання споживчого кредиту № 000 від 22 вересня 2006 року, визнання договору № 2422686 від 15 грудня 2020 року про відступлення права вимоги частково недійсним у частині відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2007 року та визнання договору № 242268 від 15 грудня 2020 року про відступлення права вимоги частково недійсним у частині відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 000 та договору від 16 грудня 2020 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 22 вересня 2006 року, договору від 16 грудня 2020 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 27 липня 2007 року.

Укладені договори №2444/К від 13 травня 2020 року, № 2422686 від 15 грудня 2020 року та № 2422687 від 15 грудня 2020 року у частині є недійсними, оскільки за цими договорами передбачено відступлення та подальше набуття ТОВ ФК «АСТЕР-ФІНАНС» права вимоги на майно (нежитлову будівлю, площею 640,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ), відомості про право власності на яке були виключені з Реєстру речових прав на нерухоме майно та в подальшому не були відновлені, що стало можливим виключно внаслідок прийняття державним реєстратором незаконного та протиправного рішення про скасування реєстраційних дій щодо припинення обтяження та іпотеки, яке оскаржується Позивачем.

ОСОБА_1 просив:

скасувати рішення державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» № 44312613 від 29 листопада 2018 року про скасування реєстраційної дії іпотеки (припинення іпотеки) нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. 22 вересня 2006 року у зв`язку з посвідченням іпотечного договору за реєстровим № 3743;

скасувати рішення державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» № 44311836 від 29 листопада 2018 року про скасування реєстраційної дії іпотеки (припинення іпотеки) нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , що належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю. 27 липня 2007 року у зв`язку з посвідченням іпотечного договору за реєстровим № 2556;

виключити запис про іпотеку № 2850911 ( спеціальний розділ) та запис про обтяження № 2850658 (спеціальний розділ) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

виключити запис про іпотеку № 2850326 ( спеціальний розділ) та запис про обтяження № 2849878 (спеціальний розділ) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

визнати частково недійсним договір № 2244/К від 13 травня 2020 року про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Укрдебет плюс», у частині відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 000 від 22 вересня 2006 року та за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2007 року;

визнати частково недійсним договір факторингу № 2422687 від 15 грудня 2020 року, укладений між ТОВ «Укрдебет плюс» і ТОВ «ФК «Астер-фінанс», у частині відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 000 від 22 вересня 2006 року;

визнати частково недійсним договір факторингу № 2422687 від 15 грудня 2020 року, укладений між ТОВ «Укрдебет плюс» і ТОВ «ФК «Астер-фінанс» у частині відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2007 року;

визнати недійними договори від 16 грудня 2020 року про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 22 вересня 2006 року та 27 липня 2007 року, укладені між ТОВ «Укрдебет плюс» і ТОВ «ФК «Астер-фінанс»;

стягнути на свою користь з відповідачів понесені судові витрати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси в складі судді Косіциної В. В., від 01 червня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16, від 24 грудня 2019 року у справі № 902/377/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

позивач в позовній заяві посилається, що відповідач ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» ставить під сумнів його пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок нежитлового приміщення площею 852,6 кв. м розташованого за адресою АДРЕСА_1 . При цьому сам зазначає, що ФК «АСТЕР-Фінанс» є іпотекодержателем нежитлового приміщення площею 640,7 кв. м, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином позивач вбачає порушення свого права іпотекадержателя на приміщення за адресою АДРЕСА_1 існуванням у ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» прав іпотекодержателя майна, що розташоване за іншою адресою та має іншу площу;

підставою позовних вимог позивач зазначає процедурні порушення під укладання спірних договорів та внесення записів про іпотеку. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що майно іпотекадержателем якого є позивач і майно , що перебуває в іпотеці ФК «АСТЕР-Фінанс» є одним й тим самим об`єктом нерухомості, представник позивача в свою чергу також про це не зазначає. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав ОСОБА_1 є єдиним іпотекодержателем нежитлової будівлі площею 852,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_2 . Також позивач просить скасувати договори про відступлення прав вимог за іпотечним договором щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , доказів наявності в нього майнових прав саме на вказане приміщення позивач не надає, а відповідно суд вважав, що оспорювані договори жодним чином не можуть порушувати права позивача. Суд встановивши усі обставини справи та перевіривши їх доказами не вбачав у позивача порушеного права іпотекодержателя нежитлового приміщення площею 852,6 кв. м за адресою АДРЕСА_1 наявністю у ТОВ «ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» прав іпотекодержателя майна нежитлового приміщення площею 640,7 кв. м розташованого за адресою АДРЕСА_1 та з цих підстав вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року залишено без руху;

надано ОСОБА_3 строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження та надати оригінал квитанції про сплату судового збору;

роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі невиконання даної ухвали буде прийняте процесуальне рішення передбачене статтями 185, 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

14 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку, з порушенням установленого статтею 354 ЦПК України строку, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу з клопотанням поновити їй строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 посилається на те, що вона не була повідомлена про розгляд даної справи, призначеної на 01 червня 2023 року; копію тексту рішення суду першої інстанції вона не отримувала; отримання копії повного тексту рішення суду було унеможливлено внаслідок обставини непереборної сили, а саме у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану по всій території України, внаслідок чого вона на протязі тривалого часу не змогла отримати його копію;

упродовж усього терміну дії воєнного стану на території України, воєнних дій на території м. Одеси, не проводилось. Органи державної влади та місцевого управління не зупиняли здійснення своїх повноважень, передбачених законодавством України. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин. При цьому, у апеляційній скарзі ОСОБА_3 не надає логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали їй звернутись із заявою про видачу копії оскаржуваного рішення з липня 2023 року, враховуючи про обізнаність розгляду даної справи. Таким чином, наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження, суд визнає неповажними, доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали скаржнику скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою у межах визначеного ЦПК України строку, скаржник не зазначає та не надає. Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги. Питання поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, його вирішення покладається на розсуд суду. Такими причинами можуть бути обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню відповідними доказами. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи виправдовують втручання у принцип «res judikata» наведені заявником підстави для поновлення строку;

апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без руху із наданням строку для звернення до суду апеляційної інстанції з заявою із зазначенням інших виняткових обставин (випадків), визначених частиною другою статті 358 ЦПК України, та поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження і наданням доказів у їх підтвердження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року:

заяву ОСОБА_3 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги задоволено частково.

продовжено ОСОБА_3 процесуальний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, надавши їй, відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України, десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання ухвали;

роз`яснено скаржнику, що у разі невиконання даної ухвали буде прийняте процесуальне рішення передбачене статтями 185, 357 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

17 квітня 2024 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 , у якій вона просить суд надати їй додатковий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, звільнити її від сплати судового збору та поновити строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року. Згідно частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду;

в заяві, ОСОБА_3 зазначає що вона є особою з інвалідністю I групи. З огляду на це, суд роз`яснив, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, ОСОБА_3 має право на звільнення від сплати судового збору, якщо вона надасть до суду докази на підтвердження того, що вона є особою з інвалідністю I групи. Враховуючи заявлений намір ОСОБА_3 стосовно усунення недоліків, факт подання заяви про продовження процесуального строку до закінчення встановленого судом строку, заява про продовження встановленого строку підлягає задоволенню, відтак установлений судом процесуальний строк підлягає продовженню.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року змінено, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована, що:

в судове засідання апеляційного суду учасники справи не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали;

відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт порушення його прав, оскільки матеріали справи не містять доказу того, що майно іпотекодержателем якого є позивач, і майно, що перебуває в іпотеці ТОВ «ФК «Астер-Фінанс», є одним й тим самим об`єктом нерухомості, однак поза увагою суду залишився той факт, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року встановлено збільшення розміру спірної нежитлової будівлі з 640,7 кв. м до 908 кв. м та визнано право власності за ОСОБА_7 . Рішення набрало законної сили, а тому відмова в задоволенні позову з таких підстав є помилковою. Крім того, між учасниками справи існують спори, в яких вимоги пред`явлені з інших правових підстав, що також є підтвердженням спору щодо одного й того ж майна;

разом із тим апеляційний суд погоджується з висновком суду про унеможливлення задоволення вимог позивача виходячи з наступного. Встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна міститься запис про іпотеку №2850911 та запис про іпотеку №2850326 згідно з яким іпотекодержателем нежитлової будівлі загальною площею 640,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ «ФК «Астер-Фінанс», а боржниками: ОСОБА_5 , майновими поручителями: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в реєстрах наявні відповідні обтяження майна. Позивачем оспорюється зареєстроване право дії іпотеки нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , але останні не залучені як відповідачі у справі, хоча вони були сторонами договорів іпотеки від 22 вересня 2006 року та 27 липня 2007 року, записи про які відновлено. Встановивши, що предметом оспорення є відновлене право іпотеки, яке не визнає позивач, суд першої інстанції мав відмовити в задоволенні позову через незалучення до участі у справі відповідачів, тому рішення суду підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року:

відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду є неповажними з наступних причин. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами;

не можуть враховуватися поважними посилання скаржника, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження - виїзд до Львівської області після оголошення воєнного стану, задля власної безпеки. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22.

відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Отже, ОСОБА_3 знала про розгляд справи який триває з 2021 року, мала можливість цікавитися розглядом справи, за допомогою засобів поштового та електронного зв`язку тощо. Правовий режим воєнного стану введений з 24 лютого 2022 року, після чого неодноразово продовжувався та триває дотепер. Враховуючи що ОСОБА_3 , наголошує на тому що вона виїхала до Львівської області на початку введення правового режиму воєнного стану, проте жодних доказів на підтвердження цього не надає, суд не може враховувати причини пропуску строку на апеляційне оскарження як поважні. Отже, інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, та підтверджували наявність у апелянта об`єктивних, непереборних, істотних перешкод для звернення з апеляційною скаргою, у встановлені ст. 354 ЦПК України строки, заявником не наведено;

безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи зазначене, наведені у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави пропуску такого строку не є поважними. З аналізу змісту частини другої статті 358 ЦПК України у поєднанні з положеннями статті 354 ЦПК України вбачається, що у цих нормах законодавцем встановлено правила судової процедури щодо поновлення процесуального строку за наявності поважних причин його пропуску та процесуальну заборону й обмеження щодо такого поновлення у разі визнання судом неповажними наведених скаржником підстав для поновлення строку. Виключних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, заявник не наводить та жодним доказом такі підстави не підтверджує;

з огляду на вищевикладене, враховуючи необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи, а також те, що скаржник не виконував належним чином свої обов`язки, передбачені статтею 43 ЦПК України, не проявляв необхідної зацікавленості у розгляді справи в якій є учасником, а також приймаючи до уваги висновки ЄСПЛ та враховуючи, що ОСОБА_3 не навела інших поважних причин пропуску строку та не надала доказів на їх підтвердження, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України та відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Аргументи учасників справи

01 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами кур`єрського поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року (повне судове рішення складено 01 липня 2024 року), в якій просив:

оскаржену постанову апеляційного суду скасувати;

справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що

справу розглянуто за відсутності учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки при розгляді справи рекомендовані повідомлення з судовими повістками на 06 червня 2024 року в матеріалах справи буди відсутні і повернулись лише 25 червня 2024 року. Вручення судових повісток відповідно до трекінгів Укрпошти при розгляді справи судом не перевірялось про що свідчить відсутність такої інформації в матеріалах справи і в тексті оскаржуваної постанови. Отже, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції, а також порушенням статей 128,130 ЦПК України;

відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

02 серпня 2024 року ОСОБА_3 засобами кур`єрського поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року (повне судове рішення складено 01 липня 2024 року) та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року, в якій просила:

оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

оскаржену ухвалу апеляційного суду від 21 червня 2024 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що:

згідно із статтею 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення- якщо така адреса відсутня. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені удень його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду -якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду;

ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року з посиланням на положення частини першої, другої статті 358 ЦПК України, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси суду від 01 червня 2023 року. Проте такі висновки є передчасними, оскільки суд апеляційної інстанції, не перевірив належним чином доводи заявника про наявність передбачених законом підстав для поновлення пропущеного строку. Оскільки в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено, що ОСОБА_3 не була повідомлена про розгляду справи № 522/7252/21 призначений на 01 червня 2023 року. Копію тексту рішення суду першої інстанції апелянт не отримувала. Про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року апелянту стало відомо лише 01 лютого 2024 року, апеляційна скарга була подана в межах строку визначеного пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України;

доводи про отримання копії оскарженого в апеляційному порядку судового рішення 01 лютого 2024 року не спростовані, а інша дата вручення копії вказаного судового рішення не встановлена. Частиною другою статті 354 ЦПК України встановлені випадки, за яких особа має безумовне право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. При цьому вказаному праву особи кореспондує обов`язок суду поновити пропущений строк, за наявності відповідної заяви (клопотання), особи, яка подає апеляційну скаргу. Таким чином, висновки апеляційного суду про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є помилковими;

пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України передбачено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Особі, яка подала касаційну скаргу слід обґрунтувати підстави касаційного оскарження у цій частині, зазначивши про дату, час і місце судового засідання, про яке учасника справи належним чином не було повідомлено та послатися на відповідний пункт частини першої статті 411 ЦПК України. ОСОБА_3 не було повідомлено належним чином про розгляд справи №522/7252/21 призначений на 06 червня 2024 року. Станом на час розгляду рекомендоване відправлення про виклик до суду в матеріалах справи було відсутнє. 18 червня 2024 року вже після ухвалення оскаржуваного рішення рекомендоване відправлення № 217 повернулось до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

28 жовтня 2024 року ТОВ «Укрдебет плюс» через Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило:

касаційну скаргу відхилити, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований, зокрема, тим, що:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до апеляційного суду у серпні 2023 року, однак, протягом тривалого часу не цікавився розглядом його справи.

в касаційній скарзі ОСОБА_1 сам вказує, що апеляційний суд направляв йому рекомендоване відправлення №588 з судовою повісткою, а також додатково суд інформував позивача про призначене судове засідання шляхом направлення повідомлення у додаток Viber на телефонний номер НОМЕР_1 . Будь-яких пояснень, що позивач не користується вказаним номером та що він не отримував повідомлення касаційна скарга не містить. Отже, апеляційний суд вжив заходів щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку;

позивач з розумним інтервалом часу не цікавився провадженням у справі, хоча саму був ініціатором розгляду справи у апеляційному суді. Також, ті обставини, що ні позивач, а ні його представник не проконтролювали строк укладеного між ними договору не можуть виправдовувати бездіяльності позивача чи його представника та їх самоусунення від участі у розгляді справи у апеляційному суді.

28 жовтня 2024 року ТОВ «Укрдебет плюс» через Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просило:

касаційну скаргу відхилити, а постанову апеляційного суду та ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований, зокрема, тим, що:

ОСОБА_3 не надала жодних доказів, що вона виїхала до Львівської області на початку введення правового режиму воєнного стану, не можна враховувати такі причини пропуску строку на апеляційне оскарження як поважні. Отже, апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі від 21 червня 2024 року дійшов обґрунтованого висновку, що обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, та підтверджували наявність у ОСОБА_3 об`єктивних, непереборних, істотних перешкод для звернення з апеляційною скаргою, у встановлені статтею 354 ЦПК України строки, заявником не наведено;

як підставу касаційної скарги ОСОБА_3 вказує те, що вона не була належним чином повідомлена апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи. ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу до апеляційного суду у лютому 2024 року, однак, протягом тривалого часу не цікавилася розглядом справи. В касаційній скарзі ОСОБА_3 сама вказує, що апеляційний суд направляв їй рекомендоване відправлення №217 з судовою повісткою, яке повернулось до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання. Отже, апеляційний суд вжив заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. ОСОБА_3 з розумним інтервалом часу не цікавилася провадженням у справі, хоча була ініціатором розгляду справи у апеляційному суді.

29 жовтня 2024 року АТ «Укрсиббанк» через Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просило:

касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований, зокрема, тим, що:

обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_1 посилається саме на те, що апеляційним судом нібито не було дотримано вимог норм процесуального права щодо виклику його як Позивача до розгляду справи, що позбавило його можливості на судовий захист своїх прав. Однак, вважаємо, що суд апеляційної інстанції не порушив жодної вимоги процесуальних норм, з огляду на наступне. У цьому провадженні ОСОБА_1 є позивачем у справі, тобто, саме він ініціював це провадження. У позовній заяві, а також в апеляційній скарзі ним були зазначені засоби зв`язку - поштова адреса АДРЕСА_3 . Інших засобів зв`язку суду ним надано не було. В судовому рішенні зазначено: «в судове засідання апеляційного суду учасники справи не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали». При цьому, слід наголосити, що в суді першої інстанції інтереси Позивача постійно представляв представник, тобто, щодо розгляду справи Позивач був обізнаний. Крім того, ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 серпня 2023 року апеляційна скарга була залишена без руху у зв`язку з несплатою судового збору. 11 вересня 2023 року недоліки апеляційної скарги були усунуті, отже Апелянт знав про розгляд справи та мав контролювати хід розгляду;

судове засідання, призначене на 15 лютого 2024 року було відкладене через відсутність повідомлення сторін, суд повторно викликав сторони в судове засідання, призначене на 06 червня 2024 року. Тобто, із зазначеного слідує, що Скаржник знав про розгляд справи, суд направляв йому виклики засобами, вказаними у позові та скарзі, застосувавши усі, передбачені чинним законодавством способи повідомлення сторін про розгляд справи. Скаржник був у повному обсязі обізнаний про розгляд справи, зокрема - про розгляд його апеляційної скарги. Суд, виконавши усі вимоги чинного процесуального законодавства, доклав усіх зусиль для належного повідомлення сторін про участь у розгляді справи, тому посилання Скаржника на порушення судом законодавства, що призвело до неможливості захисту прав Апелянта, не відповідають дійсним обставинам справи, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

29 жовтня 2024 року АТ «Укрсиббанк» через Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просило:

касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду та ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований, зокрема, тим, що:

суд апеляційної інстанції не порушив жодної вимоги процесуальних норм, з огляду на наступне. Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають цікавитися про стан відомого їм судового провадження. В цьому провадженні ОСОБА_3 14 лютого 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила засоби повідомлення її судом про розгляд справи - у скарзі зазначалася поштова адреса Апелянта, інших засобів не зазначено. Відповідно, суд повідомляв Апелянта про розгляд справи з допомогою засобів поштового зв`язку, докази чого є в матеріалах справи. В судовому рішенні зазначено: «в судове засідання апеляційного суду учасники справи не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали». При цьому, слід наголосити ще раз на тому, що одним з Апелянтів була саме ОСОБА_3 ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 лютого 2024 року апеляційна скарга була залишена без руху у зв`язку з несплатою судового збору. 17 квітня 2024 року ОСОБА_3 подала заяву про усунення недоліків, що підтверджує факт того, що вона знала про розгляд своєї скарги, отримавши вказану ухвалу суду. В подальшому, ухвалою від 19 квітня 2024 року заяву ОСОБА_3 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги задоволено частково, надано строк 10 днів для їх усунення. 05 червня 2024 року, тобто, рівно за день до судового засідання, в якому ухвалено одне з оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_3 подано заяву про усунення недоліків. Як зазначалося вище, суд повідомляв усіх учасників про розгляд справи належним чином, а надання Апелянтом на виконання ухвал суду заяв про усунення недоліків свідчить про обізнаність Апелянта про розгляд справи та отримання інформації про стан справи. Таким чином, посилання Скаржника на те, що вона не була повідомлена про розгляд справи, зокрема, призначений на 06 червня 2024 року, не відповідають дійсним обставинам справи, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню;

суд апеляційної інстанції правомірно відмовив скаржниці у відкритті апеляційного провадження, оскільки вона знала про розгляд справи, проте, як зазначив суд апеляційної інстанції, не надала пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали їй звернутись із заявою про видачу копії оскаржуваного рішення з липня 2023 року, враховуючи про обізнаність розгляду цієї справи.

Рух справи

Ухвалами Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та за касаційною скаргою ОСОБА_3

28 листопада 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2024 року:

копію висновку експерта № 593/1 від 31 серпня 2021 повернуто ОСОБА_1 ;

справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалах Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року вказано, що:

наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц; від 14 липня 2022 року у справі № 260/4504/20; від 14 лютого 2024 року у справі № 405/9040/19; від 03 січня 2020 року у справі № 295/2189/18; від 04 серпня 2021 року у справі № 206/690/19; від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16; від 05 грудня 2018 року у справі № 757/1660/17; від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу;

наведені у касаційній скарзі ОСОБА_3 доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц; від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц; від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц;судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Щодо оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що районний суд не надав заявнику мотивоване рішення суду в строки, передбачені законом, і заявник безперечно стверджував, що він має намір оскаржити рішення суду першої інстанції. Відповідно можна вважати, що заявник пред`явив непряме клопотання (implied request) про відновлення процесуального строку. Припущення зворотного є вираженням надмірного формалізму. Більше того, з урахуванням причини, по якій заявник не подав скаргу у встановлений строк, національним судам належало відновити строк для подання скарги за їх власною ініціативою (GEORGIY NIKOLAYEVICH MIKHAYLOV v. RUSSIA, № 4543/04, § 56, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (стаття 272 ЦПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року в справі № 488/921/15-ц (провадження № 61-12547св20) вказано, що:

«суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що судом першої інстанції не виконано обов`язок щодо надіслання копії судового рішення учасникам справи, а частиною другою статті 354 ЦПК України встановлено право особи на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження у випадку, якщо учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, подав апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 752/24301/19 (провадження № 61-5390св22) зазначено, що:

«визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені заявниками, апеляційний суд не врахував, що особа має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому відповідного рішення суду; не звернув уваги на те, що суд першої інстанції не виконав вимоги статті 272 ЦПК України щодо вручення судового рішення, не спростував доводи позивачів, що копії рішення суду першої інстанції на їх адреси не направлялися та не були вручені, не надав оцінки тому, що оприлюднення в ЄДРСР тексту судового рішення не виконує функцію суду щодо вручення судового рішення.

Вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій статті 272 ЦПК України, і в цьому переліку день оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не прирівняно до дня вручення судового рішення. Можливість дізнатися про ухвалене судом першої інстанції рішення з ЄДРСР є лише правом заявника. При цьому оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 285/2686/20-ц (провадження № 61-2418св22), від 03 листопада 2021 року у справі № 2-3552/10 (провадження № 61-13845св21), від 19 січня 2022 року у справі № 752/19105/21 (провадження № 61-17974св21), від 25 лютого 2021 року у справі № 679/219/20 (провадження № К/9901/29453/20), від 11 серпня 2020 року у справі № 404/4551/19 (провадження № К/9901/7347/20)».

У справі, що переглядається:

при відмові у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд вважав, що ОСОБА_3 знала про розгляд справи який триває з 2021 року, мала можливість цікавитися розглядом справи, за допомогою засобів поштового та електронного зв`язку тощо. Правовий режим воєнного стану введений з 24 лютого 2022 року, після чого неодноразово продовжувався та триває дотепер. Враховуючи що ОСОБА_3 , наголошує на тому що вона виїхала до Львівської області на початку введення правового режиму воєнного стану, проте жодних доказів на підтвердження цього не надає, суд не може враховувати причини пропуску строку на апеляційне оскарження як поважні. Отже, інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, та підтверджували наявність у апелянта об`єктивних, непереборних, істотних перешкод для звернення з апеляційною скаргою, у встановлені статтею 354 ЦПК України строки, заявником не наведено;

повний текст рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року складено та підписано 04 липня 2023 року (а. с. 232, том 3);

14 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу (а. с. 121 - 129);

докази вручення чи видачі або ж направлення ОСОБА_3 копії повного тексту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року в матеріалах справи відсутні;

ОСОБА_3 в апеляційні скарзі (а. с. 127, том 4) та в заяві про усунення недоліків (а. с. 151, том 3) вказувала про неотримання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року;

апеляційний суд не звернув уваги на те, що: відповідно до статті 272 ЦПК України копія повного судового рішення повинна бути вручена учасникам справи; в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції було вручене (видане); в частині другій статті 354 ЦПК України передбачено право особи на поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження у випадку, якщо учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, подав апеляційну скаргу подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Тому апеляційний суд зробив неправильний висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження. Як наслідок, оскаржену ухвалу належить скасувати та передати справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо оскарження постанови апеляційного суду

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

У справі, що переглядається:

в оскарженій постанові апеляційного суду зазначено, що «в судове засідання апеляційного суду учасники справи не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали» (а. с. 192 зворот, том 4);

в матеріалах справи містяться: довідковий лист від 18 квітня 2024 року, яким апеляційний суд про дату, час і місце розгляду справи на 06 червня 2024 року о 09:40 направлено судові повістки-повідомлення, зокрема, ОСОБА_1 (а. с. 160а, том 4) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення ОСОБА_1 з довідкою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 4, а. с. 187 - 188);

в матеріалах справи містяться: довідковий лист від 18 квітня 2024 року, яким апеляційний суд про дату, час і місце розгляду справи на 06 червня 2024 року о 09:40 направлено судові повістки-повідомлення, зокрема, ОСОБА_3 (а. с. 160а, том 4) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення ОСОБА_3 з довідкою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» (т. 4, а. с. 189 - 190).

За таких обставин, відповідачку ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено про розгляд справи судом апеляційної інстанції на 06 червня 2024 року, натомість позивач ОСОБА_1 вважається відповідно до процесуального закону належним чином повідомленим про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Оскільки касаційний суд встановив підстави для скасування оскарженої постанови апеляційного суду, то інші підстави касаційного оскарженні не аналізуються судом.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 дають підстави для висновку, що оскаржені постанова та ухвала апеляційного суду постановлені без додержання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним касаційний суд вважає, що:

касаційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення;

касаційну скаргу ОСОБА_3 належить задовольнити;

оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та передати справуна новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадженняза апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року та на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадженняза апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року та ухвала Одеського апеляційного суду від 21 червня 2024 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко