Провадження №: 4-с/755/129/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Булгакової Є.І.,

представника скаржника - Ілляшенко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Правекс Банк», -

у с т а н о в и в :

16.08.2024 року скаржниця звернулась до суду зі скаргою, у якій просить: визнати неправомірними рішення, дії та бездіяльність суб`єкта оскарження; зобов`язати суб`єкта оскарження зняти арешт з належної скаржниці кв. АДРЕСА_1 та з буд. АДРЕСА_2 ; зобов`язати суб`єкта оскарження зняти арешт з майна скаржниці в межах ВП НОМЕР_2 (зведене ВП НОМЕР_3); зобов`язати суб`єкта оскарження виключити записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна №17130368 від 27.10.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження.

Вимоги скарги мотивовано тим, що Дніпровським ВДВС в межах ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №755/10664/15-ц від 16.12.2015 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення зі скаржниці на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» боргу в сумі 3545,52 дол. США та 880,72 грн., було накладено арешт на все нерухоме майно скаржниці (боржника). Інформація про накладення арешту на майно скаржниці відома не була і її представник звернувся до Дніпровського ВДВС з заявою про зняття арешту. 05.08.2024 року було отримано відповідь виконавчої служби про те, що матеріали виконавчого провадження знищено за терміном зберігання, а з питанням про зняття арешту з майна скаржниці слід звернутись до суду. Майно скаржниці перебуває під арештом 9 років, при цьому постановою державного виконавця від 16.01.2020 року у ВП НОМЕР_2 виконавчий лист повернутий стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, виконавче провадження закінчене, але виконавцем не виконано вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна не знятий. З моменту повернення виконавчого листа минуло більше 3 років і суб`єкт оскарження незаконно ухиляється від скасування постанови про накладення арешту на майно. За даними АСВП відсутні виконавчі провадження у яких скаржниця є боржником.

Ухвалою суду від 21.08.2024 року скаргу залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.08.2024 року відкрите провадження у справі та призначено скаргу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала вимоги скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснила суду, що скаржниця була боржницею у зведеному виконавчому провадження, де стягувачем був АТ «Правекс Банк» та ОТП Банк. У виконавчому провадженні по стягувачу - ОТП Банк арешт вже знятий ухвалою суду від 28.10.2024 року. Виконавча служба не може самостійно зняти арешт, тому скаржниця звернулась до суду. Майно перебуває під арештом вже 9 років. Виконавчий лист повернутий 16.01.2020 року, тобто минуло більше трьох років, а ВДВС продовжує бездіяти. Скаржниця не є боржником у жодному виконавчому провадженні та виконала рішення суду про стягнення боргу на користь АТ «Правекс Банк».

Представник стягувача в судове засідання не з`явився.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріли справи, дослідивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2025 року у справі №755/10664/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором №9-001/06Р від 12.01.2006 року станом на 10.02.2015 року у розмірі 3545 (три тисячі п`ятсот сорок п`ять) дол. США 52 центів та судовий збір в сумі 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 72 коп.

За змістом листа Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 05.08.2024 року, на виконанні у Відділ перебувало зведене ВП НОМЕР_3, до якого входили два виконавчі провадження: ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-16832 від 23.01.2013 року Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП банк» боргу в сумі 206916,00 та 22292,13 грн. 16.012020 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №755/10664/15-ц від 16.12.2015 Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» суми 3545,52 дол. США та 880,72 грн. 16.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У своєму листі Відділ послався на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та додатково зазначив, що зведене ВП НОМЕР_3, до якого входили ВП НОМЕР_4 та НОМЕР_2, знищені за закінченням строків зберігання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.05.2024 року, 27.10.2016 року зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (номер запису про обтяження 17130368 (спеціальний розділ); дата державної реєстрації обтяження 27.10.2016).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так само частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст.ст. 448-451 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1, 2 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1, ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна боржника не передбачено, а виключний перелік підстав для зняття арешту виконавцем з майна боржника, передбачений ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Жодна з підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна виконавцем у даній справі не встановлена.

Вказаний перелік не містить підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна божника за обставин встановлених у цій справі, тож відділ державної виконавчої служби правомірно відмовив скаржнику у знятті арешту.

Поряд із цим, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Оскільки дії ВДВС щодо повернення виконавчого листа стягувачу без зняття арешту з майна та не зняття арешту з майна за зверненням представника скаржника є правомірними, відсутні підстави для задоволення скарги в чистині визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності суб`єкта оскарження.

Питання правомірності бездіяльності суб`єкта оскарження, порушеного стороною виконавчого провадження віднесено до регулювання розділом VII ЦПК України яким передбачено прийняття рішення зобов`язального характеру в разі обґрунтованості скарги (неправомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності), а зміст приписів ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що в випадках не віднесених до підстав, обумовлених ч. 4 ст. 59 цього Закону - арешт знімається за рішенням суду.

До таких випадків, коли арешт знімається за рішенням суду можна віднести обставини за яких виконавче провадження відсутнє (закінчене, знищене тощо), стягувач майнових претензій не має, а арешт майна боржника безпідставно триває довгий час.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За встановлених судом обставин знищення матеріалів виконавчих проваджень за терміном зберігання, відсутності на примусовому виконанні виконавчого листа №755/10664/15-ц від 16.12.2015 Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» суми 3545,52 дол. США та 880,72 грн., і з огляду на строки повернення виконавчого листа стягувачу у 2020 році, вбачається порушення прав боржника, як власника майна, на користування та розпорядження таким майном у зв`язку з існуючим обтяженням майна у вигляді арешту, за рахунок якого в зв`язку із наведеними обставинами не може бути забезпечене реальне виконання рішення суду за відсутності виконавчого провадження.

Установивши порушення прав скаржника, як власника майна, суд має відновити такі права керуючись положеннями ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право суду зняти арешт з майна у всіх інших випадках.

Суд вважає, що вимога скаржника зобов`язального характеру щодо посадових осіб суб`єкта оскарження є не ефективною, про що свідчить факт завершення ВП та знищення його матеріалів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт оскарження не має законодавчих повноважень здійснювати зняття арешту у знищеному виконавчому провадженні, яке завершення поверненням виконавчого листа стягувачеві, відтак суд не може зобов`язувати особу вчинити дії, які суперечать закону.

Вказане ще раз підтверджує, що у таких випадках арешт знімаються саме рішення суду.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Слід зазначити, що зміст і суть відповідного реєстру полягає у фіксуванні всієї історії правового статусу нерухомого майна і в даному випадку можливим способом захисту прав скаржника є зняття арешту за рішенням/ухвалою суду на підставі ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконання якого полягає у несенні до реєстру запису про припинення відповідного обтяження, а не виключення запису про обтяження, як про це прохає сторона скаржника.

Крім того, приймаючи рішення у цій справі суд вважає за необхідне зазначити саме про зняття арешту з нерухомого майна скаржниці, що накладений постановою Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а не шляхом зняття арешту із конкретного майна, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стосовно майна скаржниці застосовано кілька арештів, у тому числі і слідчими/правоохоронним органами, тому у даній ситуації слід зняти арешт застосований саме у ВП НОМЕР_2, який є спірним саме у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 447-451, 353-355 ЦПК України, Закономи України «Про виконавче провадження», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Правекс Банк» - задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладений постановою Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 27.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (номер запису про обтяження 17130368 (спеціальний розділ); дата державної реєстрації обтяження 20.10.2016).

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 23.12.2024 року.

Суддя -