Провадження № 2/638/745/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В.В.,

за участю секретаря - Луценко Д. О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просить поділити спільне майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.03.2013 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. На момент звернення до суду шлюб не розірвано. Під час шлюбу сторони набули майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Незважаючи на те, що спірне майно оформлено на відповідачку, воно було придбано за спільні кошти подружжя, тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивач не бажає відступати від засад рівності часток подружжя і тому вважає, що слід визнати за ним 1/2 права власності на кожну річ. Посилаючись на ст.ст. 60, 69, 71 СК України позивач просить задовольнити позовні вимоги.

15.01.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

13.03.2024 року ухвалою суду постановлено відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя.

23.04.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Таш`ян Р. І., просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_3 , про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи чи про поважність своєї неявки до суду не направила.

В судове засідання не з`явився представник відповідача, адвокат Врагова І. І., про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду клопотання про зупинення розгляду справи, яке було залишено без розгляду протокольной ухвалою.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписом ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, про що 07.03.2013 Виконавчим комітетом Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області зроблено актовий запис №7. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 11 липня 2023 повторно Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84423869 від 20.04.2017, 14.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І. В. зареєстровано право приватної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2020 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Петриченко О. О. (номер в реєстрі №6082), ОСОБА_3 придбала у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з пунктом 17 вищезазначеного договору ОСОБА_3 придбаває квартиру за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 , на підставі його заяви від 24.09.2020 (реєстр №6081), яка зберігається в справах приватного нотаріуса.

Відповідно до копії договору-купівлі продажу транспортного засобу від 23.07.2019, ОСОБА_3 придбала автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Домовленість щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку між сторонами відсутня, шлюбний договір не укладався, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 із даним позовом до суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно було придбано під час перебування позивача та відповідача у шлюбі та зі згоди позивача, що підтверджується матеріалами справи, і належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, тобто, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. При цьому, принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Також, частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (абзац перший пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Дослідивши надані позивачем докази та заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні суд встановив, що спірне майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 ; автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , придбано під час перебування сторін у шлюбі, набуте ними за спільні кошти, не відноситься до майна, яке не належить до спільної сумісної власності, а тому позивач має право на поділ такого майна.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для відступу від засади рівності часток подружжя відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України (ухилення від участі в утриманні спільної дитини, витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо), суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відсутні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач своїм правом на надання заперечень проти позову та доказів в обгрунтування таких заперечень не скористався, не спростував презумпцію права спільної сумісної власності на спірне майно та не обгрунтував підстав для відступу від засад рівності часток подружжя

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно з пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року (із змінами) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням зазначеного суд стягує судовий збір з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 4, 10-13, 43, 44, 76-81, 83, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити у повному обсязі.

Поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право на:

- 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частку у праві власності на автомобіль Toyota Land Cruiser 150, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 13 956 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 80 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 04.12.2024.

Суддя В. В. Щепіхіна