Копія Справа №137/736/24
Провадження №2-678-353/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Цибульського Д.В.,

при секретарі судового засідання Баранєвич І.М.,

з участю: позивачки (відповідачки) - ОСОБА_1 ,

представника позивачки (відповідачки) - адвоката Худняка В.А.,

представника відповідача (позивача) - адвоката Заєць Б.В.,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в селищі Летичів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, а саме заяву представника позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 адвоката Худняка В.А. про зміну предмету позову,

встановив:

У провадженні Летичівського районного суду Хмельницької області перебуває вищевказана цивільна справа про поділ майна подружжя.

11.12.2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» представник позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 - адвокат Худняк В.А. подав до суду заяву від 11.12.2024 року про зміну предмету позову про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якої просить суд: прийняти заяву про зміну предмета позову до розгляду; в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки вартості спільного майна подружжя, а саме: транспортного засобу марки «ГАЗ 5301 4250», 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки «ВАЗ 2109 1288», 1990 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; здійснити розподіл судових витрат, в обґрунтування якої посилається на те, що за період шлюбу сторони набули у спільну сумісну власність майно, що є об`єктом поділу два вищевказані транспортні засоби. Транспортний засіб марки «ГАЗ 5301 4250», зареєстрований за відповідачем та перебуває у володінні останнього. Транспортний засіб марки «ВАЗ 2109 1288» було відчужено відповідачем без згоди позивача 28.02.2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки транспортний засіб марки «ВАЗ 2109 1288», 1990 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , відчужено відповідачем ОСОБА_2 без згоди позивача 28.02.2019 року, а транспортний засіб марки «ГАЗ 5301 4250», 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , перебуває у володінні останнього та не надається позивачці для користування ним, позивачкою ОСОБА_1 прослідковується необхідність змінити предмет позову та просити стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості вказаного спільного майна подружжя, вартість якого буде визначена шляхом проведення експертизи, клопотання про призначення якої буде заявлятися стороною позивачки ОСОБА_1 . Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Автомобіль марки «ГАЗ 5301 4250», 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 є неподільним як об`єкт рухомого майна, перебуває у користуванні ОСОБА_2 , а тому з нього доцільно стягнути в користь ОСОБА_1 1/2 частину його вартості в рахунок компенсації права на належну йому частку, вартість якого буде визначена шляхом проведення експертизи, клопотання про призначення якої буде заявлятися стороною позивача за первісним позовом. Саме таким чином позивач матиме можливість захистити свої права, оскільки вищевказаним майном неможливо спільно користуватись, також є неможливим перереєструвати автомобіль на співвласників за рішенням суду про поділ такого майна та, як наслідок, у позивачки відсутня можливість розпоряджатися своїм майном на власний розсуд (укладати договір купівлі/продажу, дарування, оренди тощо) та відсутня реальна можливість використовувати автомобіль за призначенням одним з подружжя. Спірний автомобіль, що був придбаний у період шлюбу, відповідно до вимог ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. А оскільки вказаний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, позивач вважає, що на її користь має бути присуджено стягнення з ОСОБА_2 1/2 частини його вартості в рахунок компенсації права на належну частку ОСОБА_1 . Очевидним є те, що відчужений транспортний засіб марки «ВАЗ 2109 1288» є цінним майном, відтак згода позивача на укладення правочину щодо відчуження вказаного транспортного засобу підлягала оформленню у простій письмовій формі. Проте, відповідачем не надано доказів письмової згоди позивача на відчуження вказаного транспортного засобу, які належали їм на праві спільної сумісної власності. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу. Отже, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , відчужив транспортний засіб марки «ВАЗ 2109 1288», 1990 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , що є спільною сумісною власністю подружжя, без письмової згоди ОСОБА_1 , а тому остання має право на грошову компенсацію вартості відчуженого майна, вартість якого буде визначена шляхом проведення експертизи, клопотання про призначення якої буде заявлятися стороною позивача. Отже, враховуючи вищенаведене, позивачка ОСОБА_1 змінює у порядку ст.49 ЦПК України, предмет позовних вимог в частині способу розподілу спільного майна подружжя і просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь компенсацію в розмірі 1/2 частки вартості транспортних засобів.

У підготовчому судовому засіданні позивачка (відповідачка) - ОСОБА_1 та її представник - адвокат Худняк В.А. підтримують подану заяву про зміну предмету позову та просять суд її задовольнити.

Представник відповідача (позивача) ОСОБА_2 адвокат Заєць Б.В. заперечує щодо задоволення поданої представником позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 адвокатом Худняком В.А. заяви від 11.12.2024 року про зміну предмету позову про поділ спільного майна подружжя, оскільки представник зазначає нові підстави для позову. Про вказані підстави у первинній редакції позову чи в будь-яких інших вимогах позивачка ОСОБА_1 та/або її представник адвокат Худняк В.А. раніше не зазначали. Одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникають нові матеріально-правові вимоги позивачки, які обґрунтовуються іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Суд, заслухавши думку та пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. (ч.ч.1,3 ст.44 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст.43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Водночас, процесуальним законом не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.д.

В разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань), суд виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета спору або підстав позову.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару тощо). Тобто, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір заявлених вимог.

Разом з тим, збільшенням розміру позовних вимог є збільшення позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, в тому числі шляхом доповнення немайнової вимоги майновою.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2020 року у справі №911/2139/19.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові №922/404/19 від 09.07.2020 року, позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстав позову.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог необхідно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

При цьому не вважається збільшення розміру позовних вимог заявлення нових (додаткових) вимог. У разі подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, в якій по суті йдеться про нові вимоги, суд повинен у прийнятті заяви відмовити.

Як вбачається зі змісту первинної (первісної) позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 просить суд: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; визнати транспортний засіб марки «ГАЗ 5301», 1982 року випуску, та транспортний засіб марки «ВАЗ 2109», спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , - 1/2 частину транспортного засобу марки «ГАЗ 5301», 1982 року випуску, та 1/2 частину транспортного засобу марки «ВАЗ 2109»; виділити у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , - 1/2 частину транспортного засобу марки «ГАЗ 5301», 1982 року випуску, та 1/2 частину транспортного засобу марки «ВАЗ 2109»; здійснити розподіл судових витрат стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

У заяві представника позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 адвоката Худняка В.А. про зміну предмету позову від 11.12.2024 року про поділ спільного майна подружжя просить суд: прийняти заяву про зміну предмета позову до розгляду; в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частки вартості спільного майна подружжя, а саме: транспортного засобу марки «ГАЗ 5301 4250», 1982 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки «ВАЗ 2109 1288», 1990 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; здійснити розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з первісними позовними вимогами ОСОБА_1 та її представник адвокат Худняк В.А. обґрунтовували свої позовні вимоги положеннями ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 (ч.1, 2) СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України та вказували на необхідність поділу автомобілів, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини автомобілів.

Разом із тим, первісний позов ОСОБА_1 та її представника адвоката Худняка В.А. не обґрунтовувався підставами щодо можливості стягнення половини вартості спірних автомобілів, а саме про те, що спірні автомобілі є неподільною річчю (ст.183 ЦК України), що виділ у натурі частки зі спірних автомобілів є неможливим (ст.364 ЦК України), отримання частини компенсації (ст.365 ЦК України).

У первісному позові ОСОБА_1 та її представника адвоката Худняка В.А. не зазначено, що ними надано згоду на присудження ОСОБА_1 компенсації замість частки у спірних автомобілях (ч.4 ст.71 СК України).

Лише у заяві представника позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 адвоката Худняка В.А. про зміну предмету позову від 11.12.2024 року про поділ спільного майна подружжя останній зазначає, що вказані спірні автомобілі є неподільними об`єктами нерухомого майна і по суті рішення суду не призведе до реального розподілу майна і вирішення спору, а тому позивачка ОСОБА_1 хоче отримати еквівалент вартості своєї частки у спільному майні.

Маючи право вибору (визнання права власності на частку автомобілів або стягнення половини вартості автомобілів), звертаючись до суду у травні місяці 2024 року позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Худняк В.А. обрали саме варіант визнання права власності на частки автомобілів.

Таким чином, шляхом подання заяви про зміну предмету позову позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Худняк В.А. у межах вже відкритого провадження фактично подається новий позов, який за своєю правовою природою має інший предмет позову (заміна одних позовних вимог іншими) та підстави позову (заміна одних фактичних та правових підстав позову іншими; а також доповнення фактичних та правових підстав новими підставами).

Верховний Суд у постанові від 31.10.2023 року по справі №274/1625/23 з посиланням на позицію Верховного Суду від 09.07.2020 року у справі №922/404/19 зазначає, що позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13.07.2023 року по справі №5015/118/11 заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

В силу ст.ст.43,49 ЦПК України позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Зміна підстав позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Зміна предмету позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Таким чином, вимоги представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Худняка В.А., викладені у заяві про зміну предмету позову, суперечать праву, яке регламентовано нормами ЦПК України, адже подана заява містить нові позовні вимоги (стягнення 1/2 частини грошових коштів зі спірних автомоіблів) та нове правове обґрунтування підстав для її задоволення, які не були заявлені позивачем під час первісного звернення до суду з позовною заявою.

Можливість об`єднання декількох позовних вимог шляхом подання заяви про зміну, доповнення чи уточнення позовних вимог до вже поданого позову процесуальним законодавством не передбачено.

Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Одночасна зміна предмету позову шляхом заміни одних позовних вимог іншими із заміною одних фактичних та правових підстав позову іншими, відповідно до вищевказаних позицій Верховного Суду, суперечить п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заявою про зміну предмету позову позивачка ОСОБА_1 додає нові матеріально правові вимоги, які не були пред`явлені в первісній редакції позову, такою заявою позивач одночасно змінює і предмету і підстави пред`явленого позову, що не допускається згідно з вимогами процесуального закону.

Положеннями ст.13 ЦПК України, визначений зміст принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дана норма в контексті принципу диспозитивності визначає та обмежує межі розгляду справи судом позовними вимогами, пред`явленими позивачем.

Позивач, на власний розсуд реалізуючи свої процесуальні права, самостійно формує свої позовні вимоги, а також обирає способи захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, суд відмовляє у прийнятті заяви про зміну предмету позову, оскільки суд вбачає, що позивачем фактично змінено як предмет, так і підстави позову, що суперечить положенням ст.49 ЦПК України, та не допускається.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову у прийняті заяви представника позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 адвоката Худняка В.А. від 11.12.2024 року про зміну предмету позову в частині поділу спільного майна подружжя.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.49, 259, 260, 261, 268, 353 ЦПК України, суд

постановив:

У прийнятті заяви представника позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 адвоката Худняка В.А. від 11.12.2024 року про зміну предмету позову у цивільній справі №137/736/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, - відмовити.

Роз`яснити позивачці ОСОБА_1 та її представнику адвокату Худняку В.А., що відмова в прийнятті заяви про зміну предмету позову не перешкоджає зверненню із позовною заявою до суду в загальному позовному порядку шляхом подання окремого позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 23 грудня 2024 року.

Суддя: підпис Д.В.Цибульський

Суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області Д.В.Цибульський