"23" грудня 2024 р. Справа № 363/6685/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., при секретарі Василенко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

20.12.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності шляхом поділу сумісного майна, одночасно з якою подана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив:

- накласти арешт на земельну ділянку кадастровий номер :33:031:0744, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій пов`язаних з реєстрацією права власності на земельну ділянку кадастровий номер :33:031:0744, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- накласти арешт на садовий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :33:031:0744.

- заборонити суб`єктам державної реєстрації, нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій пов`язаних з реєстрацією права власності на садовий будинок що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :33:031:0744.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що між ним та Відповідачем 29.12.2015 року було укладено шлюб. 28.01.2020 року ним було подаровано Відповідачу земельну ділянку площею 0,1 Га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :33:031:0744). На вказаній земельній ділянці ними збудовано садовий будинок в який Позивач вкладав всі свої кошти та організаційні зусилля протягом п`яти років. 21.11.2022 року зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта незавершеного будівництва (ДІАМ), зведеного прдружжям на земельній ділянці площею 0,1 Га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :33:031:0744). Враховуючи, що між сторонами погіршилися почуття любові та взаємоповаги які вірогідніше за все як наслідок можуть призвести до розірвання шлюбу та поділу майна. Окрім того, йому стало відомо, що Відповідач має право заявити про право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :33:031:0744 та садовий будинок збудований на цій ділянці.

Дослідивши матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи характер позову, вагомість поданих доказів при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення стороною дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на не можливість виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки позивач належним чином не обґрунтував доцільність заявленого забезпечення позову та не надав відповідних доказів такої необхідності, зокрема, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про поділ майна подружжя.

З долученого до матеріалів справи витягу з сайту SellBuyAll.com.ua не вбачається, що саме цю земельну ділянку виставлено на продаж. Крім того, ОСОБА_2 як власниця земельної ділянки та садового будинку має право здійснювати будь-які дії щодо розпорядження та користування майном, яке їй належить.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги щодо забезпечення позову є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.149-153, 353 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий М.Б. Баличева