Справа № 487/5362/24
Провадження № 2/487/2278/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддяНікітін Д.Г.,
при секретаріМарченко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позовна заява мотивована тим, що позивач, ОСОБА_1 , 09.09.2009 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу Сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.06.2024 року Жовтневим районним судом Миколаївської області розглянута цивільна справа № 477/622/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано. З січня 2024 року спільна донька сторін проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на його утриманні. Позивач самостійно виховує та утримує доньку, створює всі необхідні умови для її гармонійного розвитку, приймає участь в її шкільному житті, водить доньку на тренування з художньої гімнастики. Відповідач не приймає участі у вихованні доньки. Судовим наказом №487/4568/24 виданим 24.05.2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва стягуються з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що проживання доньки з ним відповідає інтересам дитини. При цьому, позивач не збирається чинити перешкоди для спілкування відповідача з донькою і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Відсутність спілкування між сторонами унеможливлює вирішення питання про визначення місця проживання дитини з батьком в позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 25.06.2024 року за цим позовом було відкрито провадження і призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Позивач подав заяву, в якій просив задовольнити позов та просив його задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача повідомлявся належним чином, подав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи подав заяву, в якій просив слухати справу за їх відсутності.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні встановлено підстави для закриття провадження у справі щодо визначення місця проживання дитини з огляду на таке.

З`ясовуючи питання про предмет спору, визначаючи обставини справи, які підлягають встановленню та які докази повинні бути зібрані, судом встановлено, що згідно Висновку органу опіки та піклування виконкому Миколааївської міської ради встановлено, що між батьками дитини відсутній спір, щодо місця проживання дитини. Також, встановити спроможність/неспроможність матері виконувати обов`язки з виховання дитини, не вдалося, оскільки повертатися до України відповідачка не планує.

Так, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Згідно з ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі, коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Беручи до уваги наведене вище, суд зазначає, що позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дитини, а навпаки, зазначено, що сторонами не заперечується той факт, що після розірвання шлюбу між ними дитина повернулась і проживає з батьком і це питання було вирішено за взаємною згодою.

З змісту позовної заяви слідує, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дитини, як такий, відсутній, зокрема, позивачем не вказано, в чому саме полягає спір між ним та відповідачем. З наведеного вбачається, що за спільною згодою батьків дитина проживає з позивачем. При цьому, позивачем не надано до матеріалів позову медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), акти обстеження житлово-побутових умов сторін, висновку органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору.

Відтак, у позовній заяві, в порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст. 19 СК України звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано акти обстеження житлових умов батьків на предмет визначення місця проживання дитини.

Однак, наведене не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлено, що між сторонами не існувало та не існує спору про визначення місця проживання дитини.

Норма пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У зв`язку з цим, суд приходить висновку, що права дитини жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою його батьків, дитина залишається проживати разом із батьком.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дитини сторін за відсутності такого спору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін. Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач погоджується на подальше проживання їх дитини із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з ним, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дитини разом із нею. І на теперішній час, дитина мешкає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дитини, ґрунтуються на їх спільній згоді.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його дитини не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним, позивач мав на меті встановлення факту самостійного виховання ним дитини і сформулював це в окрему позовну вимогу, що прирівняло її до похідної вимоги від вимоги про визначення місця проживання дитини і ця обставина не заперечується відповідачем, не порушує права, свободи чи інтереси позивача.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами до звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, визнання факту виховання позивачем свого сина, суд дійшов висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст. 354 ЦПК України, суд

постановив:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини - закрити, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Г. Нікітін