ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Кропивницький

справа № 387/1784/23

провадження № 22-ц/4809/1630/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року ( ОСОБА_2 ).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів) звернулось до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 (далі позичальник) заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2021 року № 858803364 у розмірі 103 274,33 грн, з яких: 21999,80 грн сума заборгованості по основному боргу, 81274,53 грн сума заборгованості за відсотками та заборгованість за кредитним договором від 03 жовтня 2021 року № 2433323 у розмірі 49894,50 грн, з яких: 15000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 34894,50 грн сума заборгованості за процентами.

В обґрунтування позову вказує, що 29 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 858803364. Відповідно до договору факторингу № 28/1118/-01 укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 858803364. Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 20 жовтня 2022 року укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників. На підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 103274,33 грн, яка складається з 21999,80 грн заборгованості за основною сумою боргу та 81274,53 грн заборгованості за відсотками. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Однак, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором.

03 жовтня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2433323. Між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 17 травня 2023 року укладено договір факторингу № 17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з зазначеним договором факторингу ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2433323 в сумі 49894,50 грн, що складається з 15000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 34894,50 грн заборгованості за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку із невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитними договорами позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Відповідачка у поданих до суду першої інстанції поясненнях на позовну заяву просила у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що визнає факт укладання договору кредитної лінії №858803364 від 29 вересня 2021 року та договору №2433323 від 03 жовтня 2021 року. Водночас вважає, що у позивача не виникло права вимоги до відповідачки за кредитним договором №858803364. Вказує, що перехід права грошової вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу №28/1118-01 та додатковою угодою до нього є неправомірним, оскільки укладання цих договорів відбулось ще до моменту підписання договору кредитної лінії № 858803364 від 29 вересня 2021 року, а також недоведеним позивачем. Стверджує, що позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачці було видано кредити у сумах, зазначених у позові. Зауважує, що всі надані позивачем роздруківки договорів факторингу є неповними, вирваними з контексту, містять помилки або затерті дані, що може свідчити про їх фіктивність; відсутні докази укладення таких договорів факторингу; розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту або користування ним (а.с. 68-77 том 1).

У додаткових поясненнях у справі позивач вказує, що в укладених з відповідачкою кредитних договорах сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення договорів саме на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Акцентує увагу, що нарахування заборгованості здійснювалось згідно з умовами кредитних договорів та виключно первісними кредиторами. Надані первісними кредиторами розрахунки заборгованості жодним чином не суперечать розрахункам, які було додано до позовної заяви на підтвердження розміру заборгованості за договорами, а лише їх доповнюють та деталізують. Так, з детального розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2021 року № 858803364, який був наданий первісним кредитором, та розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03 жовтня 2021 року № 2433323 вбачається, що відповідачка здійснювала часткову сплату заборгованості за кредитними договорами в добровільному порядку, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13, є визнанням кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання всіх благ, передбачених кредитними договорами. Наголошує, що враховуючи, що кредитні кошти були видані на платіжну картку, повідомлену самою відповідачкою. Наполягає на тому, що договори факторингу між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент їх укладення, та є дійсними. Звертає увагу, що оригінали договорів факторингу знаходяться безпосередньо у сторін цих правочинів та позивачу не передавались. Вказує, що законодавством України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 93-100 том 1).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок оплати заборгованості за кредитним договором № 858803364 від 29 вересня 2021 року в розмірі 103 274,33 грн та за кредитним договором № 2433323 від 03 жовтня 2021року в розмірі 49 894,50 грн, а всього на загальну суму 153 168,83 грн.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно 29 вересня 2021 року між відповідачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також 03 жовтня 2021 року між відповідачкою та ТОВ ТОВ «Лінеура Україна» з дотриманням норм законодавства були укладені договори про споживчий кредит, відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами та прийняла їх. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою договорів позики та отримання кредитів; розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах; копія договору відступлення права вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Лінеура Україна» за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договором позики, до позивача у справі.

Судом відхилено доводи відповідачки щодо правомірності набуття прав грошової вимоги до відповідача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами № 858803364 від 29 вересня 2021 року та №2433323 від 23 жовтня 2021 року, так як позивачем до матеріалів справи долучено належні докази на підтвердження вказаної обставини. Судом зауважено, що договора факторингу відповідачем в судовому порядку не оскаржувалися та не визнавалися недійсними.

Враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитних договорів, не повернула кредитні кошти та не сплатила відсотки за користування ними, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №858803364 від 29 вересня 2021 року у розмірі 103274,33 грн, відповідачка оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та прийняти у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачка наводить наступні доводи.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, тому невірно дійшов висновку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №858803364 від 29 вересня 2021 року.

Зауважує, що згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідачці нарахована заборгованість кредитним договором №858803364 від 29 вересня 2021 року у розмірі 103 274,33 грн, з яких 21 999,80 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 81274,53 грн - заборгованість за відсотками, однак, інформації за якою процентною ставкою вказані відсотки обраховані і за який період розрахунок заборгованості не містить.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість у розмірі 103274, 33 грн суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Однак, відповідачка не погоджується з таким висновком, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів набуття права вимоги до відповідачки.

Наводячи витяги з постанов суду касаційної інстанції, відповідачка наголошує, що не визнає факт правомірного набуття позивачем права грошової вимоги до неї за вказаним кредитним договором, оскільки вважає, що ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.

Звертає увагу, що разом із апеляційною скаргою до суду надано роздруківки рішень першої інстанції та постанов апеляційних судів, які розглядали справи з аналогічними позовними вимогами і за наслідками розгляду яких ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та іншим ТОВ було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Заявляє, що сума витрат за надання правничої допомоги, понесених відповідачкою у суді апеляційної інстанції, складає 4500,00 грн, які просить відшкодувати за рахунок позивача.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року; відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу.

У встановлений строк позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого з підстав, наведених у позові та у додаткових поясненнях, вказує, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідачка намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Вважає, що доводи і аргументи, на яких ґрунтуються доводи апеляційної скарги, є суб`єктивною думкою скаржниці та не повинні братися до уваги судом апеляційної інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін. Також звертається з проханням проводити судові засідання у справі без участі представника позивача. До поданого відзиву позивачем додано копії додаткових угод № 27, № 31 та № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 57-71 том 2).

Відповідно до заперечень на відзив відповідачка наполягає на своїй правовій позиції, викладеній в апеляційній скарзі. Звертає увагу, що у позивача було достатньо часу для отримання доказів у справі в належний спосіб та подання їх до суду першої інстанції до винесення оскаржуваного рішення. Зазначає, що документи, додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, мають бути залишені апеляційним судом без розгляду (а.с. 74-77 том 2).

Ухвалою апеляційного суду від 01 листопада 2024 року закінчено підготовчі дії; справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції у даній справі призначено до розгляду в апеляційному суді на 11 грудня 2024 року.

У встановленому процесуальним законом порядку сторін повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 52-56 том 2).

Відповідно до поданої 11 грудня 2024 року до апеляційного суду заяви відповідачка просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника.

У судовому засіданні 11 грудня 2024 року сторони участі не брали, що в силу вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

За правилами частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відтак, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, є відмінною від дати судового засідання і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами стосовно оскаржуваної частини рішення суду першої інстанції

29 вересня2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальниця) укладено договір кредитної лінії № 858803364 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Позичальниця отримала у кредит грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн. строком на тридцять днів до 28 листопада 2021 року та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за кожен день користування кредитом (а.с. 6-10 том 1).

Кредитний договір підписаний електронним підписом Позичальниці шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний відповідачкою при укладанні договору та введеного Позичальницею 29 вересня 2021 року о 08 год. 58 хв.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 112-118 том 1).

Відповідно до укладеної між Фактором та Клієнтом Додаткової угоди від 31 грудня 2020 року № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції (а.с. 11-13, 118-121 том 1).

Зокрема, сторони погодили, що за п. 4.1. Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимогим передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Пунктом 8.2. Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції передбачено, що строк цього договору закінчується 31 грудня 2021 року.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, здійсненого TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачаються наступні дані по кредиту: дата видачі 29 вересня 2021 року, строк 30, сума 22000,00 грн, дата продажу 04 січня 2022 року, оплата 30 жовтня 2021 року в сумі 1868,00 грн, 01 грудня 2021 року в сумі 5,00 грн, 09 грудня 2021 року в сумі 5,00 грн, 17 грудня 2021 року в сумі 15,00 грн, 02 січня 2022 року в сумі 5,00 грн, всього в сумі 1898,00 грн; до сплати за період з 29 вересня 2021 року по 04 січня 2022 року залишається 21999,80 грн тіла кредиту та 48495,03 грн відсотків за користування кредитом (а.с. 103-104).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 167 від 04 січня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до Боржника ОСОБА_1 за кредитним договором у загальній сумі 70494,83 грн, з яких: 22999,80 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 48495,03 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 123 том 1). Зазначений документ в електронній формі скріплений електронним підписом директора ТОВ «Таліон Плюс».

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору прва вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Факатор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 124-128 том 1).

Відповідно до Реєстру прав вимоги від 06 березня 2023 року № 2 до договору факторингу №20102022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором 1 в сумі 103274,33 грн, з яких: 21999,80 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 81274,53 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 129-130 том 1).

Аналогічна інформація щодо розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором 1 відображена у розрахунку заборгованості ОСОБА_3 , виконаного TOB «Таліон Плюс» (а.с. 105 том 1).

Позивачем сплачено ТОВ «Таліон Плюс» суму фінансування за цим Реєстром прав вимоги у розмірі 2799668,73 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10 березня 2023 року № 19474 (а.с. 131 том 1).

Встановлено, що кредитні кошти за Кредитним договором у розмірі 22000,00 грн Кредитодавцем надавались Позичальниці у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на кредитний рахунок відповідачки № 4731-21ХХ-ХХХХ-5860 (а.с. 102 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

За викладеного, у відповідності до вимог поданої відповідачкою апеляційної скарги рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року переглядається в апеляційному порядку у частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог простягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №858803364 від 29 вересня 2021 року у розмірі 103274,33 грн (межі оскарження ст. 367 ЦПК).

Щодо поданих позивачем до суду апеляційної інстанції доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 920/611/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 910/1873/20.

Позивачем до суду апеляційної інстанції надано копії додаткових угод № 27, № 31 та № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Зазначені письмові докази позивачем до суду першої інстанції не подавались та останнім не досліджувались.

Відповідно до приписів ч.ч. 2-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар їх доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 909/722/14.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку,- це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від особи, що такі докази подає (у даному випадку - відповідача).

Так, докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а відповідач свої заперечення проти позову повинні існувати на момент подання позову та відзиву на позов відповідно і виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 908/1908/19.

При цьому за імперативним приписом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Колегія суддів зауважує, що позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливості подання вказаних вище доказів до суду першої інстанції. За викладеного, судом апеляційної інстанції не встановлена наявність об`єктивних обставин, які стали причиною порушення позивачем передбачених процесуальним законом порядку і строків подання доказів у справі.

Оскільки прийняття судом апеляційної інстанції поданих позивачем доказів без урахування наведених вище критеріїв мало б наслідком порушення приписів ст. 367 ЦПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність, дана справа переглядається апеляційним судом лише за доказами, які були предметом дослідження суду першої інстанції, а нові докази судом до уваги не приймаються.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним процесуальним вимогам відповідає не у повній мірі.

Колегією суддів враховано, що відповідачкою не заперечувався факт укладення Кредитного договору та отримання від Кредитодавця кредитних коштів за цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленими факти отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 22 000,00 грн за Кредитним договором.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти у сумі 22 000,00 грн у повному обсязі та у межах встановлених строків кредитування Позичальникові не повернула, сплативши на виконання договору загалом 1898,00 грн, з яких 0,20 грн. були зараховані Позичальником у рахунок погашення тіла кредиту, решта від сплачених коштів у сумі 1897,80 у рахунок погашення заборгованості по відсоткам.

Разом з тим, відповідачка не визнає того факту, що позивач правомірно набув право грошової вимоги за Кредитним договором та вказує на дефекти розрахунку нарахованих відсотків за користування кредитом.

Щодо стверджуваної скаржницею обставини відсутності у позивача права вимоги до відповідачки за Кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З викладених вимог чинного законодавства можна дійти висновку, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

До того ж, як вбачається з висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

У постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 667/11010/14-ц Верховним судом зазначено також, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що, зокрема, посилається скаржник, не припиняє зобов`язань сторін за кредитними договорами і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитними договорами на користь нового кредитора.У контексті викладеного апеляційним судом зважено на те, що заперечуючи набуття позивачем права вимоги за Кредитним договором, відповідачкою ні до суду першої інстанції, ні до апеляційному суду не було надано доказів сплати заборгованості за договором безпосередньо Позичальникові, тобто не продемонстровано свого доброго наміру виконати взяте на себе зобов`язання.Колегією суддів також зважено на те, що Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.Оскільки доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань на користь TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс» за Кредитним договором 1 матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги за Кредитним договором,колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо належності позивача у даній справі, тобто наявності у останнього права вимоги до відповідачки за Кредитним договором.Доводи скаржниці, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання. При цьому, наведений вище висновок апеляційного суду жодним чином не суперечить правовим позиціям суду касаційної інстанції, викладеним у постановах Верховного Суду, які були наведені скаржницею у апеляційній скарзі.Щодо посилань скаржниці на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у подібних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що процесуальний закон не зобов`язує суд апеляційної інстанції враховувати відповідні висновки.Наведене свідчить, що вимога позову про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту за Кредитним договором, яка з урахуванням часткової сплати складає 21 999,80 грн, є обґрунтованою та цілком підставно задоволена судом першої інстанції.Разом з тим, апеляційним судом зважено на доводи скаржниці щодо необґрунтованості обчислення розміру пред`явлених до стягнення процентів за користування кредитними коштами.Так, за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.Умовами п.п. 1.3., 1.7. Кредитного договору передбачено, зокрема, що Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 22000,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернуто до 28 листопада 2021 року; кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником, а саме до 28 листопада 2021 року.У п. 1.8. Кредитного договору 1 його сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду.Докази виконання Позичальницею умов п. 1.8. Кредитного договору у матеріалах справи відсутні, відтак, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 28 листопада 2021 року.Як вбачається зі змісту пп. 1.9.3. п. 1.9. Кредитного договору, якщо Позичальник користується кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Отже, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у Позичальниці виникло зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі, що розрахований за базовою процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, та яке згідно з пп. 1.14.2. п. 1.14 договору складає 13068,00 грн.Подальше, поза строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» процентів за користування відповідачкою кредитними коштами за Кредитним договором було безпідставним, чого не враховано судом першої інстанції. З урахуванням здійсненої відповідачкою часткової оплати за Договором у сумі 1897,80 грн, яка була зарахована Кредитодавцем у рахунок погашення процентів за договором, стягненню з відповідачки за Кредитним договором підлягають проценти за користування кредитом у сумі 11 170,20 грн (13 068,00 грн 1 897,80 грн).Оскільки в іншій частині заборгованість по процентам за Кредитним договором стягненню з відповідачки не підлягала, подану скаржницею апеляційну скаргу належить задовольнити частково.За викладеного, рішення суду першої інстанції у частині стягнення у відповідачки заборгованості за кредитним договором №858803364 від 29 вересня 2021 року підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога частковому задоволенню.

Судові витрати

Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо витрат скаржниці на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4500,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Належними у справі доказами, які подані разом з апеляційною скаргою, підтверджується надання ОСОБА_1 правової допомоги на суму 4500,00 грн під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанцій адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною, а саме копіями: договору про надання правничої допомоги від 28 січня 2024 року (а.с. 14-15 том 2), акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 16 жовтня 2024 року № 1 (а.с. 36 том 2), детального опису робіт (наданих послуг) від 16 жовтня 2024 року (а.с. 38 том 2), квитанції від 23 вересня 2024 року № 859 (а.с. 37 том 2), а також ордеру на надання правничої допомоги від 16 жовтня 2024 року серія ВІ № 1251112, свідоцтва про право на занятті адвокатською діяльністю від 23 жовтня 2018 року серія ПТ № 2424 (а.с.13, 16 том 2).

Так, відповідно до акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 16 жовтня 2024 року № 1 адвокат Цокало Тетяна Михайлівна виконала, а клієнт ОСОБА_1 прийняла послуги за договором, вчинені адвокатом за час підготовки апеляційної скарги на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року по справі № 387/1784/23: 1) надання усної консультації (фіксована оплата) 1500,00 грн; 2) підготовка та написання апеляційної скарги на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року по справі № 387/1784/23 (фіксована оплата) 3000,00 грн; адвокатом станом на 16 жовтня 2024 року надано правничої допомоги на суму 4500,00 грн: Клієнтом станом на 16 жовтня 2024 року внесено гонорару (фіксованого) на суму 4500,00 грн.

Дослідивши надані докази, оцінивши їх на предмет підтвердження понесення скаржницею наведених витрат, апеляційний суд зважає на наступне.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

За викладеного, надаючи оцінку рівня адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, апеляційний суд дійшов висновку, що сума витрат скаржниці на правову допомогу не є завищеною, тобто являється цілком співмірною з ринковими цінами та проведеною адвокатом роботою, а , отже, є обґрунтованою.

Колегією суддів враховано також, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, позивачем у справі не заявлялось.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Здійснюючи розподіл судових витрат, колегія суддів враховує, що за результатом розгляду апеляційної скарги вимоги позову задоволенні на 54%. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1449,36 грн (2684 грн х 54% =1449,36 грн). Відповідно з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1851,96 грн (4026 грн х 46% =1851,96 грн) та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 2070,00 грн (4500,00 грн х 46% = 2070,00 грн).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції у даній справі в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На виконання вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом здійснено розподіл судових витрат у справі пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 858803364 від 29 вересня2021 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредитної лінії № 858803364 від 29 вересня2021 року у розмірі 33 170,00 грн, з яких: 21 999,80 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11 170,20 грн сума заборгованості за процентами.

У решті позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 858803364 від 29 вересня2021 року залишити без задоволення.

Стянути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 449,36 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 851,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у сумі 2 070,00 грн.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний