СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/4814/24
16 грудня 2024 року м. Київ
Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Корецької М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,
І. Позиції учасників справи
16 липня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Бондарем А.В., до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Позов обґрунтований тим, що:
- ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , дружина позивача;
- до складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1 ;
- спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, є позивач, ОСОБА_1 , який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви і відповідач, ОСОБА_2 , син спадкодавиці, який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований зі спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини;
- водночас ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини не проживав;
- наведене унеможливлює оформлення позивачем права на спадщину на квартиру в цілому.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив:
- установити факт непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини;
- визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після ОСОБА_3 .
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися.
16 грудня 2024 року, до початку судового розгляду, представник позивача, адвокат Бондар А.В., подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Аргументи відповідача
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відзив на позовну заяву відповідач не подав.
Позиція третьої особи
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.
За змістом положень частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, що її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті
ІІ. Процесуальні дії суду
24 липня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав недоплати судового збору.
31 липня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 30 серпня 2024 року.
До позовної заяви представник позивача долучив клопотання про витребування у Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі копії спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 31 липня 2024 року.
На підставі заяви представника позивача підготовче засідання, призначене на 30 серпня 2024 року, суд відклав на 26 вересня 2024 року.
У зв`язку з ненаданням копії спадкової справи підготовче засідання, призначене на 26 вересня 2024 року, суд відклав на 22 жовтня 2024 року.
22 жовтня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 19 листопада 2024 року.
У зв`язку з неявкою відповідача судове засідання, призначене на 19 листопада 2024 року, суд відклав на 04 грудня 2024 року.
На підставі заяви представника позивача судове засідання, призначене на 04 грудня 2024 року, суд відклав на 16 грудня 2024 року.
Інші заяви чи клопотання учасники справи не подавали.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вирішуючи питання про проведення заочного розгляду справи, суд зазначає таке.
Два поштові конверти, якими відповідачу на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с. 34, 76), повернулися до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання».
Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Також суд повідомляв ОСОБА_2 про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 92).
З огляду на викладене, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також ураховуючи те, що позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечила, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного тану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 05.12.2009, актовий запис № 1746 (а.с. 8, 48).
13 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, ОСОБА_3 (а.с. 42).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 зареєстрована у Спадковому реєстрі 13.09.2023 за № 71230342, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73930307, номер справи у нотаріуса 1032/2023 (а.с. 54).
22 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 в цілому (а.с. 60).
22 березня 2024 року державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітова О.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, оскільки другим спадкоємцем є син померлої, ОСОБА_2 , який постійно проживав разом зі спадкодавицею на час прийняття спадщини (а.с. 12, 71).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Октябрської районної Ради депутатів трудящих міста Улан-Уде, Бурятія 31.07.1975, актовий запис № 1021 від 03.07.1975, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с. 10, 59).
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва № 99199021 від 15.09.2023 за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10.09.2023 були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 58).
Згідно з актом, складеним житлово-будівельним кооперативом «Автотранспортник» 20.05.2019 ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 фактично не проживає (а.с. 16).
Згідно з довідкою, виданою житлово-будівельним кооперативом «Автотранспортник» 28.03.2024 за № 1, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 з 2010 року за вказаною адресою фактично не проживає (а.с. 15).
ІV. Мотиви і висновки суду
Щодо вимоги про встановлення факту непроживання
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповіднодо статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Тлумачення наведених норм свідчить, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Отже, наявність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця автоматично не свідчить про те, він постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У справі, що розглядається:
- надані позивачем докази з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що відповідач на час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею не проживав;
- відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. Жодних доказів проживання разом з матір`ю на день її смерті відповідач не надав.
За таких обставин, вимогу про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини суд задовольняє.
Частину другу статті другої Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на яку посилається позивач, суд не застосовує, позаяк на час виникнення спірних правовідносин вона втратила чинність.
Щодо вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, який не прийняв спадщину
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Отже, спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.
У будь-якому разі слід ураховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту, чи призведе це до кінцевої мети, якої прагне досягти позивач, звертаючись до суду.
У постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України зазначив, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Таке тлумачення видається логічним, адже встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідає приписам частини третьої статті 1268 ЦК України і підтверджує прийняття спадщини. Так само встановлення факту непроживання вже свідчить про те, що спадкоємець спадщину не прийняв. Відтак додаткове визнання цієї обставини судом не є необхідним.
З огляду на викладене, вимога про визнання відповідача таким, який не прийняв спадщину не є належним і ефективним способом захисту прав позивача, тому в її задоволенні суд відмовляє.
V. Висновки суду
Суд констатував, що:
- ОСОБА_2 не проживав разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини;
- вимога про визнання ОСОБА_2 не є належним і ефективним способом захисту прав позивача.
За таких обставин, суд задовольняє позов частково.
VІ. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується квитанціями АТ «ТАСКОМБАНК» № 0048-4102-6905-0342 від 05.07.2024 (а.с. 1), № 4045-4588-9138-7470 від 29.07.2024 (а.с. 24).
Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280, 282, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити частково.
Установити факт непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини зі спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дванадцята київська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Гната Юри, будинок 9).
Повне рішення суду складене 20 грудня 2024 року.
Суддя Ю.В. Кравченко