КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року місто Київ.

Справа № 754/6410/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16531/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою адвоката Андрєєва Ігоря Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року (ухвалене у складі судді Грегуля О. В., інформація про дату складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Позивачем 19.04.2024 поштою подано позов у якому посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача за заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 021/7089469-СК від 04.10.2019 за якою відповідачеві надано кредит у вигляді встановленого ліміту в сумі 116249,20 грн. під 43,2 % за користування кредитом на строк 12 місяців, позивач просить стягнути з відповідача визначену станом на 16.04.2022 кредитну заборгованість у сумі: 185786,72 грн., яка складається з кредиту (116249,20 грн.), процентів (69539,52 грн.). Також позивач просить стягнути 3028 грн. - судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 за заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 021/7089469-СК від 04.10.2019 на користь Акціонерного Товариства «Таскомбанк»: 116249,20 грн. - кредиту, процентів, 3028 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 08 серпня 2024 року направив засобами поштового зв`язку на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення не вмотивоване та ґрунтується на припущеннях про неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань.

Вказує, що суд у оскаржуваному рішенні не посилався на жоден доказ, який підтвердив укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та AT « ТАСКОМБАНК», надання кредитних коштів позичальнику. Крім того судом не перевірено чи було встановлено кредитний ліміт, суму коштів наданих банком, чи відсоткова ставка погоджена сторонами, який строк дії договору, чи виконував позичальник зобов`язання та коли перестав виконувати.

Зазначає, що судом першої інстанції не досліджено виписки по рахунках Позичальника, заяву- договір № 021/7089469- СК від 04.10.2019 у сукупності з іншими доказами

Вказує, що заява- договір № 021/7089469-СК від 04.10.2019 не містить інформації, яка могла б підтвердити обставини на які посилається позивач та які суд першої інстанції вважав встановленими. Вважає, що Паспорт споживчого кредиту «Велика П`ятірка», розрахунок заборгованості за Заявою - Договором, виписка по рахунках Позичальника, копія Повідомлення- вимоги, не підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «ТАСКОМБАНК».

Зазначає, що судом не надано мотивованої оцінки кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Зазначає, що Банк не надав договір про споживчий кредит на суму 116 249, 20 грн, укладений між AT «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_4 , а надані Заява та Паспорт не передбачають можливість отримання відповідачем такої суми кредиту.

Звертає увагу, що розрахунок заборгованості підтверджує сплату відповідачем грошових коштів банку в сумі 228 073,33 грн.

Також зазначає, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Вказує, що 18.12.2023 AT «Таскомбанк» направив відповідачці повідомлення - вимогу, що свідчить про звернення до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому банк вже не має права нараховувати відповідачу за кредитним договором проценти та інші платежі.

Звертає увагу, що Паспортом споживчого кредиту «Велика п`ятірка», який підписала відповідачка 03.10.2019 року, визначено максимально можливий кредитний ліміт до 100 000 грн. та інформація в ньому є актуальною до 02.11.2019 року.

Зазначає, що якщо припустити, що відповідачу надано кредит строком на 12 місяців, як це встановлено судом першої інстанції, то в такому випадку позивач пропустив строк позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного судувід 26 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

У судове засідання учасники справи та їхні представники не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Адвокат відповідачки Андрєєв І.П. про розгляд справи 17.12.2024 року повідомлений через електронний суд, що підтверджується звітом про доставку судової повістки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив, що за заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 021/7089469-СК від 04.10.2019 позивачем відповідачеві надано кредит у вигляді встановленого ліміту в сумі 116249,20 грн. під 43,2 % за користування кредитом на строк 12 місяців.

Суд встановив, що відповідач не виконувала умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість.

11 грудня 2023року АТ «ТАСКОМБАНК» на адресу ОСОБА_1 направлялося повідомлення-вимога №168357/70.2.2 про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення повідомлення (а.с. 80).

Після не виконання вимоги позивач звернувся з даним позовом.

Суд першої інстанції встановив та вважав доведеними позовні вимоги про стягнення заборгованості в зазначеному в позовній заяві , та наведеному вище розмірі.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обстаинаим та вимогам закону.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ,а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Частиною першою статті 641ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір(оферту)може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Згідно частини першої статті 634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до Заяви -договору № 021/7089469-СК від 04.10.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ТАКСОМБАНК», ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 (а.с. 7). У заяві-договорі встановлено, що сума бажаного кредитного ліміту: 80 500 грн.

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» від 04.10.2019 року, підписаного ОСОБА_1 , строк кредитування встановлено 12 місяців з автоматичною пролонгацією. В Паспорті передбачено процентна ставка, відсотки річних, орієнтовна загальна вартість кредиту.

Зазначене спростовує твердження відповідача, що матеріали справи не містять доказів укладення договору між ОСОБА_1 та АТ «ТАКСОМБАНК» на отримання кредитних коштів.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на невірний розмір тіла кредиту колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 461/10303/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 544/4300/16-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За пунктом 5.6 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, та п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 7, виписки з особових рахунків клієнтів є первинними документами і підтвердженням виконаних за день касових операцій.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №554/4300/16-ц, суд констатував, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контр розрахунком відповідача. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків. Посилання у касаційній скарзі на те, що банк не надавав позичальнику кредитні кошти в обумовленій кредитним договором валюті, є необґрунтованими, оскільки відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи передбачений кредитним договором порядок надання кредитних коштів був дотриманий, що підтверджується у тому числі випискою з особового рахунку позичальника, а також подальшими діями останнього щодо передачу в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, подальше внесення змін до кредитного договору, шляхом укладення додаткових угод, вчинення дій по частковому виконанню умов з повернення кредиту протягом тривалого часу.

Враховуючи вищевикладене, банківські виписки з рахунків позичальника, надані позивачем до суду першої інстанції, є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як вірно зазначено відповідачем та це підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 отримала 80 500 грн кредитних коштів 04.10.2019 року (а-с 28-79).

У зв`язку з періодичним внесенням ОСОБА_1 платежів на погашення наявної заборгованості, тіло кредиту та нараховані відсотки поступово зменшувались. Так, 08.11.2021 року тіло кредиту за Договором № 021/7089469-СК від 04.10.2019 року складало 46 157 грн 05 коп. Разом з тим, як вбачається з виписки 09.11.2021 року ОСОБА_1 вчинила перекази коштів загальна сума чого, враховуючи комісійну винагороду, становила 15058 грн 57 коп. В подальшому такі перекази і витрати кредитних коштів неодноразово повторювались, що відслідковується за виписками, наданими позивачем до позовної заяви. Такі дії відповідача і призвели до збільшення заборгованості по тілу кредиту до 116249 грн 20 коп, що підтверджується первинними документами - виписками по рахунку ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач вказувала, що розрахунок заборгованості підтверджує сплату відповідачем грошових коштів банку в сумі 228 073, 33 грн. Колегія суддів відхиляє такі доводи, з огляду на те, що стороною відповідача невірно розтлумачено даний розрахунок.

Так, відповідно до розрахунку, дані з якого підтверджуються виписками, 18.11.2019 року на рахунок ОСОБА_1 зараховано 8 009,75 грн (що відображається у колонці «зарахування» та «сплачено ОБ») з цієї суми сплачено проценти по кредиту 5 402 грн 81 коп. 29.11.2019 року (що відображається у колонці «витрати» та «сплачено за %»), 2 606 грн 94 коп. сплачено заборгованість за тілом кредиту (80500-2606,94=77893,06).

21.12.2019 року на рахунок ОСОБА_1 зараховано 5 024,75 грн з цієї суми сплачено проценти по кредиту 2453 грн 93 коп 28.12.2019 року, 2570 грн 82 коп сплачено заборгованість за тілом кредиту (77893,06-2570,82=75322,24).

Отже, ОСОБА_1 всього по кредиту сплачено 125382,88 грн, з яких 102690,47 грн сплачено за відсотками, розрахунок заборгованості є вірним та відповідає даним, які наявні в виписках по рахунках, а суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність заборгованості у відповідача у визначеному позивачем розмірі.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Зважаючи, що відповідачем належним чином не виконано умови Кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, її розмір не спростовано, свого контр розрахунку заборгованості не надано, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо нарахування відсотків з порушенням строків, через направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, колегія відхиляє, так як предметом позову є заборгованість нарахована станом на 16 квітня 2024 року, вимога надіслана 18.12.2023 року, як зазначив адвокат відповідача в апеляційній скарзі, а відповідно до розрахунку заборгованості відсотки нараховувались до 08 квітня 2023 року, що відповідає умовам договору.

Доводи про те, що строк кредитування складав 12 місяці є безпідставні, оскільки в паспорті кредитування зазначено про домовленість сторін про автоматичну пролонгацію договору.

З цих же мотивів , колегія констатує про не пропущення строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув в спрощеному провадженні справу, яка не підлягала розгляду в такому провадженні не відповідають дійсності та не свідчать про порушення прав відповідача, оскільки адвокат відповідача надав до ухвалення рішення відзив на позов, та викликався в судове засідання, був належно повідомленим про розгляд справи, проте до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Ігоря Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська