ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20921/22

Провадження № 22-ц/4820/2284/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника відповідача адвоката Бевзи Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року, суддя Дем`янов Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору та визначення ціни позову.

В жовтні 2024 року адвокатом Савченко О.В. в інтересах ОСОБА_2 подано до суду клопотання про усунення недоліків із зазначенням підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Також повідомлено про смерть ОСОБА_2 22.09.2024 року, у зв`язку з чим адвокат просила зупинити провадження у справі до залучення правонаступників позивача.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.10.2024 року заяву адвоката Савченко О.В. про усунення недоліків позовної заяви залишено без розгляду. У задоволенні клопотання адвоката Савченко О.В. про зупинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 253 ЦПК України відмовлено. Провадження у цивільній справі №686/20921/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю закрито.

В мотивувальній частині ухвали суд вказав, що повноваження адвоката Савченко О.В., як представника ОСОБА_2 , припинено у зв`язку із смертю останнього.

Визнання права власності за набувальною давністю не передбачає правонаступництва. Спадкоємець може пред`явити новий позов про визнання права власності за набувальною давністю, що має самостійний предмет доказування.

В апеляційній скарзі представник Гуцала Р.В., який не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, адвокат Савченко О.В., просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги послалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, спірні правовідносини допускають правонаступництво. Адвокат зберігає свої повноваження представника після смерті позивача, оскільки в інтересах померлого позивача вчиняє дії з метою недопущення виникнення збитків, з урахуванням предмету спору.

В судове засідання апелянт та його представник не з`явилися. В письмовій заяві представник просила провести розгляд справи без її участі та участі апелянта.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановлено, що в жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати за ним за набувальною давністю право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 866 кв.м., кадастровий номер :01:005:0149, які розташовані по АДРЕСА_1 , що належали на праві власності відповідачу ОСОБА_3 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору та визначення ціни позову.

В жовтні 2024 року адвокатом Савченко О.В. в інтересах ОСОБА_2 було подано до суду клопотання про усунення недоліків із зазначенням підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору. Також повідомлено суд про те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим адвокат просила зупинити провадження до залучення правонаступників позивача.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), але не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі (постанова Верховного Суду від 02.05.2024 року у справі № 761/29679/18).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин майнового, але не особистого характеру. Заміна суб`єктів матеріальних правовідносин можлива внаслідок смерті громадянина, який був суб`єктом таких правовідносин.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, вказаних вимог закону не врахував, не звернув уваги на те, що в даному випадку предметом позовних вимог є визнання права на майно, яке в разі обґрунтованості позову може бути успадковано. У даному випадку у померлого позивача ОСОБА_2 є спадкоємець за законом ОСОБА_1 , тому в зазначених правовідносинах допускається як матеріальне так і процесуальне правонаступництво. Вказане узгоджується з постановою Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №182/1107/13-ц.

При цьому, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_1 проживає за тією ж адресою, що і адреса останнього місця проживання та реєстрації померлого позивача ОСОБА_2 , що може вказувати на прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 . Однак, суд першої інстанції вказаних обставин не перевірив.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦПК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

З метою вчинення невідкладних дій, а саме для захисту прав довірителя і його спадкоємців, представник ОСОБА_2 , адвокат Савченко О.В., звернулася до суду із клопотанням про усунення недоліків позовної заяви та зупинення провадження у справі з метою залучення правонаступників позивача.

На думку колегії суддів, адвокат Савченко О.В. зберігала свої повноваження після смерті позивача ОСОБА_2 , оскільки вчиняла невідкладні дії з метою недопущення виникнення збитків, зокрема, для спадкоємців померлого довірителя, тому процесуальне клопотання за її підписом не може вважатися таким, що подане не уповноваженою особою.

Схожий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №523/17848/16-ц (провадження №61-7120св18), від 12.09.2018 року у справі №465/3585/14-ц (провадження №61-21282св18), в ухвалі Верховного Суду від 25.11.2021 року у справі №522/1303/19 (провадження №61-12139св20).

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженні у справі, постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню, а справа, у відповідності з вимогами ст. 379 ЦПК України, підлягає поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року скасувати.

Справу направити до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова