Справа № 303/6608/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача - адвокат Данько Оксана Олександрівна) до ОСОБА_2 (представники: адвокат Беран Михайло Іванович, ОСОБА_3 ) про поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому зазначив, що він та відповідачка уклали шлюб 12 травня 2007 року. За час шлюбу в них народилися доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2023 року шлюб між ними розірвано. У період перебування у шлюбі ним та відповідачем в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя було придбано за договором купівлі - продажу від 10 березня 2020 року квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На придбання квартири ним та відповідачкою було витрачено 265 000,00 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок). Договір купівлі - продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Герцускі-Торжаш В.Л., який зареєстрований в реєстрі за № 497. Право власності на спірну квартиру зареєстроване 10 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачкою - ОСОБА_2 , що підтверджується витягом №203 516696, Зазначена квартира придбані ним та відповідачкою у офіційно зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя, зароблених нами протягом 13-ти років існування сім`ї. Він працював у ТОВ «Закарпат-Авто», на підприємстві «Авто Старт-М», ТОВ «Прем`єра Авто», у Закарпатській філії ТОВ «АТЛ», у ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тривалий час працював за кордоном, на даний час працює у ФОП ОСОБА_8 водієм міжнародних та внутрішніх перевезень. ОСОБА_2 працювала медсестрою у дошкільних закладах ОСОБА_9 . Після купівлі квартири вони провели у ній ремонт, проживали у квартирі сім`єю та вели спільне господарство. Спірна квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, а відтак він має право на 1/2 частку квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу згоди на добровільний поділ спільного майна ними не досягнуто, колишня дружина відхиляє всі спроби мирного врегулювання спору. У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив визнати за ним право власності на 1/2 ( одну другу) частку квартири загальною площею 69,70 кв.м, житловою площею 40,40 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, встановлено строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.08.2023 відкрито провадження даній по цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті, провадження по цивільній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 по цивільній справі №303/4933/23.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2024 поновлено провадження по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки квартира була придбана за належні їй грошові кошти, які вона надала відповідачці, при цьому відповідач надав згоду на придбання квартири.

Представник відповідачки - адвокат Беран М.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки квартира була придбана за грошові кошти ОСОБА_3 , яка займається підприємницькою діяльністю і в нею була така матеріальна можливість, а позивачем не надано суду доказів наявності в нього грошових коштів для придбання спірної квартири. Квартира є власністю відповідачки, оскільки вона зареєстрована за останньою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен виходити із презумпції спільності майна подружжя. Така презумпція діє допоки той з подружжя, хото її заперечує, не доведе протилежного, а саме: що джерелом набуття майна були його особисті кошти, оскільки у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тобто ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2023 (справа №303/8046/22), яке набрало законної сили 04.05.2023 встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб (виданого повторно 28.10.2022) серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 12.05.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 163. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 03.06.2009 року), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 27.07.2015 року).

Таким чином, факт укладення шлюбу між позивачем та відповідачкою 12.05.2007 не підлягає доказуванню на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 03.04.2023. Зазначене рішення набрало законної сили 04.05.2023.

Із копії договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Герцускі-Торжаш В.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №497вбачається, що 10.03.2024 ОСОБА_2 придбала у власність квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 .

На підставі вищезазначеного договору за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 04).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 в період шлюбу набула права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено факт набуття права власності відповідачем на спірне майно у період шлюбу, тому на нього поширюється презумпція спільної сумісної власності майна подружжя.

Відповідачка жодних доказів на спростування цієї презумпції не надала.

Також слід зазначити, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 (справа №303/4933/23), яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 11.03.2024 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином, в період шлюбу подружжя придбало майно а саме, квартиру, яка за ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, так як шлюбного договору або контракту, який передбачав би майнові права та обов`язки подружжям не укладалось, підстави для відступу від засад рівності часток, які передбачені ст. 70 СК України відсутні.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Враховуючи, що судом встановлено факт придбання спірного нерухомого майна у період шлюбу і воно є спільною сумісною власністю подружжя, а факт належності спірного майна відповідачу на праві особистої власності не доведено, тому наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. 57, 60, 69, 70 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 69,70 кв.м., житловою площею 40,40 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2912,00 грн. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 16.12.2024.

Суддя