Справа № 276/985/24
Провадження по справі №2/276/343/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

при секретарі судового засідання Свиридок А.В.,

за участю:

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошової компенсації, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, та з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на його користь у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , згідно висновку автотоварознавчої експертизи; 2) в порядку поділу майна подружжя визнати право приватної власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; 3) в порядку поділу майна подружжя припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ; 4) стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Позовну заяву позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що 25 вересня 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.04.2023 року. Перебуваючи в шлюбі позивачем та відповідачем за спільні кошти було набуто транспортний засіб марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб перебував у володінні і користуванні ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату йому компенсації у розмірі вартості спірного автомобіля, однак така вимога була проігнорована.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.05.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

18.06.2024 року до суду відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що в період шлюбу ними було придбано не лише транспортний засіб марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , а й транспортний засіб марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , який був зареєстрований на позивача ОСОБА_1 07.03.2019. У вересні 2022 року позивач повідомив відповідачку про те, що він іде жити до іншої жінки, яка вагітна, після цього як позивач повідомив, що буде створювати іншу сім`ю, ним особисто було прийнято рішення щодо поділу набутих ними спільно вказаних транспортних засобів, а саме ОСОБА_1 забрав собі автомобіль марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , і розпорядився ним на свій розсуд, його подальша доля відповідачу не відома. Також, відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що після одруження і до вересня 2022 року сторони проживали у батьків відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 , то позивач вирішив що їй у власність переходить транспортний засіб марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . За таких обставин, що склалися, відповідачка 04.01.2023 вирішила переоформити автомобіль марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 на свою племінницю ОСОБА_3 . Відповідачка вважає, що всі вказані дії відбувались зі згоди позивача, так як на той час вони ще не були розлучені, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами прийнято 20.04.2023.

Крім того, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 18.06.2024 разом з відзивом на позовну заяву подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошової компенсації, згідно якої просить суд: 1)стягнути з ОСОБА_1 на її користь у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 у розмірі 107540 грн; 2) в порядку поділу майна подружжя визнати право приватної власності ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; 3) в порядку поділу майна подружжя припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; 4) судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24.06.2024 прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації вартості вартості автомобіля до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошової компенсації вартості автомобіля, об`єднати вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в одне провадження з первісним позовом.

28.06.2024 представником позивача ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому він просив первісний позов задовільнити у повному обсязі, зазначив, що позивач не давав своє згоди на відчуження спірного автомобіля та не отримував будь-яких грошових коштів від його відчуження в якості компенсації його частки, йому не відомо на підставі якого саме правочину транспортний засіб відчужений ОСОБА_3 , відтак твердження ОСОБА_2 про те, що позивач давав свою згоду на відчуження автомобіля ОСОБА_3 є голослівними.

Також, 01.07.2024 від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких він зазначив, що доводи позивача ОСОБА_2 про те, що їй не відома доля автомобіля марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 є недостовірними, висловлені з метою введенню суду в оману з ціллю ухилення від його позовних вимог. Відповідач за зустрічним позовом зазначає, що даний автомобіль за спірним рішенням подружжя було продано і за виручені кошти було придбано інший легковий автомобіль марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований 22.07.2022 на ОСОБА_2 . Значну частину коштів в сумі 88063, 03 грн за спільним рішенням було витрачено на медичні послуги за лікування ОСОБА_2 в МЦ Мати і дитина.

Ухвалою від 03.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 у судовому засіданні первісний позов підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечив. В судовому засіданні пояснив, що спільно проживав з відповідачкою ОСОБА_2 з 2004 року десь по середину вересня 2022 року у будинку її батьків. У подальшому з кінця вересня 2022 року внаслідок особистих обставин та через сімейний конфлікт з відповідачкою став проживати у своїх батьків, з відповідачкою вже спільно не проживав, спільного господарства не вели, лише час від часу спілкувалися, в жовтні 2022 року разом з відповідачкою ще їздили в м. Києва до медичного центру, за медичні послуги якого сплачував він, а з листопада перебував безпосередньо у зоні бойових дій та повернувшись у відпустку у кінці грудня 2023 року вирішив розірвати шлюб з відповідачкою, проте вона відмовилася розривати шлюб через органи РАЦСу, у зв`язку з чим позивач став шукати юриста, який і підготовим йому позов до суду, який був поданий ним у березні 2023 року. Позивач також пояснив, щоавтомобіль марки Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 був старий та потребував ремонту, а тому був проданий за спільним рішенням сторін за 2 тис. дол. США у липні 2022 року людям, які відремонтували його та передали на потреби ЗСУ, для його належного переоформлення у серпні 2022 року позивачем було видано генеральну довіреність на розпорядження вказаним автомобілем. Після цього сторонами за спільні кошти було придбано новий автомобіль Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12700 дол. США, який було зареєстровано на відповідачку ОСОБА_2 . У січні 2023 року, коли сторони вже спільно не проживали, позивач перебував у відпустці в смт. Хорошів та просив відповідачку надати йому у користування автомобіль Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , проте вона відмовила йому у цьому, а в подальшому він дізнався, що ОСОБА_2 переоформила їх автомобіль на свою племінницю без його згоди і відмовила йому у сплаті компенсації вартості даного автомобіля, у зв`язку з чим, він звернувся з позовом до суду.

Відповідач (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 у судовому засіданні проти первісного позову заперечила у повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримала та просила задовільнити її позов. Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вони з первісним позивачем проживали з 2004 року у будинку її батьків в смт. Хорошів. 22 вересня 2022 року позивач повідомив їй, що має стосунки з іншою жінкою, яка має народжувати йому дитину, а тому він став проживати у своїх батьків, проте вони ще продовжували спілкуватися, а у жовтні 2022 року разом їздили до клініки у м. Київ, де позивачем ОСОБА_1 було сплачено кошти у сумі близько 80 тис. грн за медичні послуги. З листопада 2022 року ОСОБА_1 перебував у зоні бойових дій, повернувся у відпустку у січні 2023 року та за його усної згоди 04.01.2023 вона переоформила транспортний засіб Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 на свою племінницю ОСОБА_3 , подарувавши їй даний автомобіль, так як грошові кошти від ОСОБА_3 не отримувала. Пізніше ОСОБА_1 звернувся з позовом до суд про розірвання шлюбу, намірів розривати шлюб у неї не було. Також, відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що у 2019 році ними було придбано автомобільAudi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , який було зареєстровано на ОСОБА_1 . Останній повідомляв її про те, що має намір передати автомобільAudi А6, 2003 року випуску на потреби ЗСУ, проти чого вона не заперечувала, але пізніше дізналася, що ОСОБА_1 продав вказаний автомобіль, і на це відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) своєї згоди не давала, а тому просить стягнути з ОСОБА_1 компенсацію вартості даного автомобіля.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, оцінивши всі необхідні зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами 25.09.2004 укладено шлюб, який розірвано рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.04.2023 за позовом первісного позивача ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з відзиву ОСОБА_2 , її зустрічної позовної заяви та наданих ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пояснень у судовому засіданні, сторони фактично проживали спільно однією сім`єю до вересня 2022 року, а також у жовтні 2022 року приймали спільне рішення щодо витрачання грошей на оплату медичних послуг, у подальшому сторони проживали окремо та не вели спільного господарства.

Під час перебування сторін у шлюбі 07.03.2019 на ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб автомобільAudi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

12.08.2022 ОСОБА_1 видано довіреність ОСОБА_4 на управління і розпорядження автомобілем Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , який 13.09.2022 перереєстровано за договором купівлі-продажу на ОСОБА_5 , згідно договору вартість автомобіля становить 95 тис. грн (а.сп.150-155).

Також, 22.07.2022 на первісного відповідача ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2022 за 330 тис. грн (а.сп. 97-118).

04.01.2023 відповідачка ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 за 5 тис. грн, який 04.01.2023 перереєстровано на ОСОБА_3 (а.сп. 135-148).

Разом з тим, відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-24/14663-АВ від 28.10.2024 середня ринкова вартість автомобіля марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 станом на час проведення експертизи становить 456510 грн (а.сп. 176-183).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

За приписами ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1).

Отже, судом встановлено, що автомобіль марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 був придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі статтею 60 СК України, вважається спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу за кожним по частці.

Крім того, судом встановлено, що автомобіль марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , було відчужено відповідачем ОСОБА_2 у січні 2023 року, тобто після фактичного припинення шлюбних відносин та спільного ведення господарства сторонами у вересні 2022 року, на користь своєї племінниці ОСОБА_3 без згоди позивача ОСОБА_6 (іншого співвласника) та не в інтересах сім`ї. Будь-яких належних та допустимих доказів про наявність згоди первісного позивача на відчуження вказаного автомобіля, зокрема шляхом його дарування ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_2 суду не надано.

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц висловив позицію, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи. А у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Оскільки автомобіль марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який є спільним сумісним майном колишнього подружжя, було відчужено відповідачем ОСОБА_2 без згоди чоловіка (іншого співвласника), суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя із первісного відповідача на користь первісного позивача компенсацію вартості частини вказаного транспортного засобу у розмірі 228255 гривень, що відповідає вартості частини транспортного засобу на час розгляду справи судом згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/106-24/14663-АВ від 28.10.2024.

Оскільки судом за вимогою первісного позивача з відповідачки ОСОБА_2 стягується компенсація вартості частини транспортного засобу Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який на час розгляду справи перебуває у власності третьої особи, то вимога позивача про визнання за відповідачем права власності на вказаний автомобіль і припинення права спільної сумісної власності, задоволенню не підлягає.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації вартості вартості автомобіля Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 суд зазначає наступне.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на думку суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі та фактично проживали спільно однією сім`єю до вересня 2022 року.

Під час спільного проживання сторін відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 12.08.2022 року видано довіреність ОСОБА_4 на розпорядження належним йому транспортним засобом автомобілем Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , який 13.09.2022 перереєстровано за договором купівлі-продажу на ОСОБА_5 , згідно договору вартість автомобіля становить 95 тис. грн (а.сп.150-155).

Про наміри ОСОБА_1 відчужити зазначений автомобіль під час спільного проживання, зокрема, його передачу на потреби ЗСУ, ОСОБА_2 також підтвердила в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що у жовтні 2022 року сторони приймали спільне рішення щодо витрачання грошей на оплату медичних послуг за лікування ОСОБА_2 у розмірі 88 тис. грн, що визнається сторонами, а також підтверджується копією платіжного доручення від 24.10.2022 (а.сп. 87).

Як вказує ОСОБА_2 автомобіль Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 був спільною сумісною власністю подружжя, відчужений ОСОБА_1 без її згоди, а отримані останнім кошти внаслідок такого відчуження не були витрачені в інтересах сім`ї.

Проте, судом встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 саме у період шлюбу та спільного проживання сторін, а ОСОБА_2 не надала доказів про те, що спірний транспортний засіб був відчужений без її згоди, та отримані ОСОБА_1 кошти внаслідок такого відчуження не були витрачені в інтересах сім`ї.

Таким чином, належних та допустимих доказів щодо відсутності згоди ОСОБА_2 на укладення договору відчуження спірного автомобіля позивачем за зустрічним позовом суду не надано, тому суд приходить до висновку, що відчуження автомобіля Audi А6, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 у період спільного проживання сторін вчинено зі згоди ОСОБА_2 . Якщо така згода позивача була відсутня і вона вважала, що її права цим були порушені, то відповідно вона мала право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав шляхом оскарження правочину щодо відчуження спірного рухомого майна з тих підстав, що майно відчужено без її згоди, проте, до суду вона не зверталася.

Отже, за наявності факту перебування сторін у шлюбі, ведення спільного господарства та відсутності доказів використання коштів від продажу спільного майна не в інтересах сім`ї, вважається, що укладений одним із подружжя договір був в інтересах сім`ї.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі №278/2482/21 (провадження №61-12736св22).

З огляду на вище викладене, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації вартості автомобіля задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно із частинами 3, 6-9 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 139-141 ЦПК України документально підтверджені витрати первісного позивача по сплаті судового збору у розмірі 2082 грн та витрати на залучення експерта у розмірі 3820,32 грн підлягають стягнення з первісного відповідача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-79, 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, статтями 57, 60, 61, 63, 70, 71 СК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошової компенсації задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля марки Audi А6, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , у розмірі 228255 (двісті двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2082 грн. (дві тисячі вісімдесят дві гривні) та витрати на залучення експерта у розмірі 3820,32 грн. (три тисячі вісімсот двадцять гривень 32 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошової компенсації відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 18.12.2024.

Головуючий суддя Д.О. Бобер