Справа № 367/2766/20
Провадження №2/367/581/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Собіній М.П.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним в якій зазначено, що 14 квітня 1998 року між покупцями: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , з однієї сторони, та продавцями: ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, з іншого боку, був укладений договір купівлі-продажу №2964-А/986, відповідно до якого покупці придбали жилий будинок з надвірними спорудами. Договір купівлі-продажу №2964-А/986 від 14.04.1998р. був укладений та зареєстрований на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна». Відповідно до умов договору № 2964-А/986 продавці продали, а покупці придбали жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,3кв.м, житловою площею 57,6кв.м, в наступних частках: ОСОБА_1 - 1/4 частку жилого будинку; ОСОБА_2 - 1/6 частку жилого будинку; ОСОБА_3 - 1/3 частку жилого будинку; ОСОБА_6 - 1/4 частку жилого будинку. За жилий будинок покупці сплатили продавцям суму коштів у розмірі 23200 (двадцять три тисячі двісті) грн. 00 коп., яку продавці отримали до підписання договору. Договір купівлі-продажу №2964-А/986 від 14.04.1998р. жилого будинку з надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1 зареєстрований покупцями 21 квітня 1998 року в Ірпінському міжміському бюро технічної Інвентаризації Київської області під №132. Сторони досягли домовленостей щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами. На прохання покупців жилого будинку здійснити нотаріальне посвідчення договору № НОМЕР_1 , відповідач ОСОБА_4 відмовилася так як вважала, що це не є обов`язковою умовою. Згодом вона відмовилися від нотаріального посвідчення договору № 2964-А/986 у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходився за межами України, а у ОСОБА_4 сплив строк відповідних повноважень. При цьому, як пояснили покупцям співробітники Товарної біржі «Українська біржа Десятинна», відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на той час, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Лише у вересні 2019 року ОСОБА_1 , у зв`язку з розлученням, звернулася за консультацією до юриста з приводу розподілу спільного майна, на що отримала відповідь, що договір № 2964-А/986 оформлений неналежним чином та відомості про право власності не внесено в єдиний реєстр нерухомого майна. 20 лютого 2020 року вона звернулася у Відділ з питань реєстрації РПНМ та ЮО і ФОП Бучанської міської ради маючи намір внести відомості по право власності на жилий будинок в єдиний реєстр нерухомого майна, на що отримала відмову, у зв`язку з неналежним оформленням договору купівлі-продажу № 2964-А/986 від 14.04.1998 року. Оскільки, на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під чає оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови поговору сторонами повністю виконано, право власності позивачів на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 №121, позивачі на законних підставах набули право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від них, у зв`язку з чим вважають, що їх право власності підлягає захисту відповідно до ст.16 ЦК України. Просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу № 2964-А/986, укладений 14.04.1998 року на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ). ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), відповідно до якого ОСОБА_1 придбала 1/4 частку, ОСОБА_2 - 1/6 частку, ОСОБА_3 - 1/3 частку, ОСОБА_6 - 1/4 частку жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 96,3кв.м, житловою площею 57,6кв.м.

В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивачів та їхнього представника, позовні вимоги позивачів підтримує повністю, просить суд про їх задоволення, щодо винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за їх відсутності не надали, причини неявки суду не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення до суду не надходило.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Судом встановлено, що 14 квітня 1998 року між ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, та з іншого боку ОСОБА_6 , яка діяла від свого імені та від імені доньки ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу №2 964-А/986, на виконання біржового контракту, зареєстрованого на біржі 13.04.1998р. за № 2964, а саме житловий будинок, житловою площею 57,60кв.м., розміщений на земельній ділянці 2157кв.м. з прибудинковими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 купили: перша та третя - по 1/4 частині кожна, друга 1/3 частину, а четвертий 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 6 договору по домовленості між сторонами, житловий будинок з надвірними спорудами проданий за 23200грн, що продавцями отримані від покупців до підписання даного договору.

Договір купівлі-продажу № 2964-А/986 від 14.04.1998р. жилого будинку з надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 21 квітня 1998 року в Ірпінському міжміському бюро технічної Інвентаризації Київської області під № 132.

Зі свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 , виданого Виконкомом Кросятицької селищної ради Поліського району Київської області 28.03.2014р. вбачається, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Суд зазначає, що 01.01.2004 набрав чинності Цивільний кодекс України відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України Про товарну біржу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких пав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таки прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України ( в чинній редакції), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Із наданих суду доказів вбачається, що на момент укладення договору про купівлю-продаж квартири, між сторонами було досягнуто домовленості ціни за яку продається житловий будинок, було здійснено передачу грошових коштів у розмірі обумовленої ціни, після досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, позивачі почали фактично проживати у спірному будинку, тобто відбулося повне виконання договору, але нотаріальне посвідчення вказаної угоди про яку домовилися сторони наразі не можливе.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 володіють та користується вказаним житловим будинком, отже, за вказаним договором, позивачі набули право власності на вказану квартиру.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та інших.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21).

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачами спосіб захисту порушеного права закону та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивачів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 334 ч. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Приймаючи до уваги те, що при укладенні угоди сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне фактичне виконання договору, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 220, 328 ЦК України, ст. 4, 10, 76, 133, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну зяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 2964-А/986, укладений 14.04.1998 року на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце цроживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), відповідно до якого ОСОБА_1 придбала 1/4 частку, ОСОБА_2 - 1/6 частку, ОСОБА_3 - 1/3 частку, ОСОБА_6 - 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 57,6кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза