ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1437/24 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/3198/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року, по цивільній справі № 639/1437/24, за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, треті особи: прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області Гелета Олександр Олександрович, керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області Ільєнков Олександр Олегович про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав викривача,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури, треті особи: прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області Гелета Олександр Олександрович, керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області Ільєнков Олександр Олегович про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав викривача, відповідно до якої просив суд: стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн., завдану співробітником відповідача, прокурором О. Гелетою, при прийнятті повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення з порушенням прав на отримання документу про прийняття повідомлення та його реєстрацію, і не роз`яснення прав і обов`язків викривача, та бездіяльністю керівника Харківської окружної прокуратури О. Ільєнковим, який не забезпечив виконання норм законодавчої бази України, у підконтрольному підрозділі, які регламентують порядок прийняття повідомлень про корупційне кримінальне правопорушення у викривача, що стало порушення його прав О. Гелетою гарантованих п.1 ч.2 ст. 60 КПК України та п.1 ч.2 ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції».

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08 березня 2024 року о 09:15 він прийшов до Харківської окружної прокуратури Харківської області з метою подати повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення. На розмову з позивачем вийшов прокурор Гелета О., який дізнався мету приходу до прокуратури і вирішив прийняти повідомлення перед вхідними дверями прокуратури. При прийомі повідомлення виникла суперечка між позивачем та прокурором стосовно порядку оформлення реєстрації повідомлення і роз`яснення прав викривача. ОСОБА_2 відмовився роз`яснювати права викривача та здійснювати реєстрацію повідомлення, посилаючись на достатність наявності штампіка, на копії повідомлення. О. Гелета на свій розсуд не визнав його викривачем, як визначено в ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції», а керівник окружної прокуратури О.Ільєнков не забезпечив суворе дотримання вказаних норм законодавства своїм підлеглим, при прийнятті повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення, що стало причиною неправомірних дій О. Гелети.

Крім того, зазначив, що звернувся до прокуратури не за вирішенням особистих потреб, а за ради інтересів мешканців громади, піклуючись про долю України, а дії прокурора Гелети у відношенні до нього принизили людську гідність позивача та завдали моральних страждань.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Суд вийшов за межі позовних вимог і став переглядати його статус викривача, який він отримав на підставі п.16-2 ч.1 ст.3 КПК України. Не прийняв до уваги той факт, що за його повідомленням від 08.03.2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.191 КК України (корупційна стаття).

Вважає, що суд розглядав справу виключно в інтересах відповідача, використовуючи свої повноваження і можливості, всупереч нормам ЦПК України та обставинам справи прийнято рішення в інтересах відповідача, а не на нормах права.

Суд при розгляді цієї справи , визнавши на своїх переконаннях те, що він не має статусу викривача при подання свого повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення від 08.03.2024, не визнав норми права встановлені п.16-2 ч.1 ст.3 КПК України та ст.53-3 ЗУ «Про запобігання корупції» .

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що звернення ОСОБА_1 від 08.03.2024 щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань розглянуто в порядку ч.1 ст.214 КПК України та про прийняте рішення повідомлено заявника у встановлений законом процесуальний строк.

ОСОБА_1 звертаючись із зверненням про корупційне кримінальне правопорушення, є як визначено ст.60 КПК України заявником про кримінальне правопорушення і на нього не поширюються права та гарантії захисту викривача.

Також позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача, наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку мж шкодою і протиправними діяннями відповідача що на підставі ст.81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволення позову суд своє рішення мотивував наступним.

ОСОБА_1 при зверненні до Харківської окружної прокуратури Харківської області з повідомленням від 08 березня 2024 року не набув статусу викривача, а отже його права та гарантії передбачені ЗУ « Про запобігання корупції» не були порушені органами прокуратури.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеної у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Судом встановлено, що 08 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Харківської окружної прокуратури Харківської області з повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення, яке було прийнято на особистому прийомі прокурором Гелетою О.О. (а.с. 4).

08 березня 2024 року в.о. керівника окружної прокуратури М. Климовцем на вищевказане повідомлення надано відповідь № 62-647-24, у якій роз`яснено положення ст. 214 КПК України та зазначено про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним зверненням, та роз`яснено положення ст.ст. 330-307 КПК України щодо права заявника оскаржити в судовому порядку рішення та дії прокурора, в частині не внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення (а.с.53).

Позивач в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що при прийнятті його повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення прокурором Гелетою О.О. було порушено його право викривача, у зв`язку з тим, що прокурор Гелета О.О. відмовився роз`яснювати ОСОБА_1 права викривача та здійснювати реєстрацію повідомлення. О. Гелета на свій розсуд не визнав його викривачем, як визначено в ст. 53-3 ЗУ «Про запобігання корупції», а керівник окружної прокуратури О. Ільєнков не забезпечив суворе дотримання вказаних норм законодавства своїм підлеглим, при прийнятті повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення, що стало причиною неправомірних дій ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позивачу було завдано моральної шкоди.

Як зазначив представник відповідача, повідомлення про корупційне кримінальне правопорушення, яке надійшло від ОСОБА_1 08.03.2024 до Харківської окружної прокуратури Харківської області, було розглянуто в порядку ЗУ "Про звернення громадян". Крім того зазначив, що розгляд звернень та запитів в органах прокуратури здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», наказу Офісу Генерального прокурора №363 від 06.08.2020 «Про організацію роботи органів прокуратури з особового прийому, розгляду звернень і запитів та забезпечення доступу до публічної інформації» та Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Харківської окружної прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 08 березня 2024 року задоволено частково. Зобов`язано прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 08.03.2024 про вчинення дій з ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника (а.с. 54).

На підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024 було внесено відомості Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 55).

У даній справі основними питаннями є:

1.чи поширюється статус викривача на кожну особу, яка подала відповідну заяву про скоєння корупційного правопорушення?

2.з якого моменту виникають права у викривача?

Так, відповідно до ст. 9 Цивільної конвенції про боротьбу з корупцією (Конвенцію ратифіковано Законом N 2476-IV ( 2476-15 ) від 16.03.2005, ВВР, 2005, N 16, ст.266 ) передбачено, що кожна Сторона передбачає у своєму внутрішньому законодавстві належний захист проти будь-якої необґрунтованої санкції щодо працівників, які мають достатні підстави підозрювати корупцію та які добросовісно доповідають про свої підозри відповідальним особам або компетентним органам.

Права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону.

Відповідно до абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону Про запобігання корупції викривач це фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Отже, статус викривача пов`язаний з тим, що він виявляє можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, вчинених іншою особою, саме у зв`язку з його професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Згідно з п. 162 ч. 1 ст. 3 КПК України викривач це фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

Таким чином, викривачем може бути особа, яка відповідає сукупністю обох вказаних критеріїв: 1. звернення з заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування та 2. отримання такої інформації у зв`язку з вищевказаною діяльністю.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Харківської окружної прокуратури Харківської області з повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що заявник отримав інформацію про корупційне кримінальне правопорушення у зв`язку з його діяльністю, яка визначена у згаданій нормі абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону Про запобігання корупції та ст. 9 Цивільної конвенції про боротьбу з корупцією, в яких надано визначення особи викривача. Тому суд першої інстанції правильно виснував про те, що у даному випадку позивач не довів наявність у ного статусу викривача, що було підставою його позовних вимог про відшкодування шкоди.

Згідно ч.ч.1.2 ст.. 53-1 Закону України Про запобігання корупції (надалі Закон) державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, юридичні особи публічного права та юридичні особи, зазначені в частині другій статті 62 цього Закону, зобов`язані забезпечити функціонування внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Органи прокуратури, Національна поліція, Національне антикорупційне бюро України, Державне бюро розслідувань та Національне агентство зобов`язані забезпечити функціонування внутрішніх і регулярних каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Подання повідомлень (у тому числі анонімних) через внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону здійснюється через відкритий для цілодобового доступу Єдиний портал повідомлень викривачів та спеціальні телефонні лінії.

Відповідно до ст. 53 Закону здіснюється державний захист викривачів, а саме:

1. Викривачі, їх близькі особи перебувають під захистом держави.

2. За наявності загрози життю, житлу, здоров`ю та майну викривачів, їх близьких осіб у зв`язку із здійсненим повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону правоохоронними органами до них можуть бути застосовані правові, організаційно-технічні та інші спрямовані на захист від протиправних посягань заходи, передбачені Законом України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві".

3. Для захисту прав та представництва своїх інтересів викривач може користуватися всіма видами правничої допомоги, передбаченої Законом України "Про безоплатну правничу допомогу", або залучити адвоката самостійно.

Національне агентство в разі звернення викривача:

1)здійснює представництво в суді інтересів викривача у випадках, якщо викривач неспроможний самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, а представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси викривача, не здійснюють або неналежним чином здійснюють його захист;

2) має право бути присутнім на засіданнях судів усіх інстанцій, у тому числі на закритих судових засіданнях, за умови згоди викривача, в інтересах якого судовий розгляд оголошено закритим;

3) має право звертатися до суду з позовом (заявою) про захист прав і свобод викривачів, брати участь у судовому розгляді справ, провадження в яких відкрито за його позовами (заявами, клопотаннями (поданнями);

4) має право вступати у справи, провадження в яких відкрито за позовами (заявами, клопотаннями (поданнями) викривачів, на будь-якій стадії їх судового розгляду;

5) має право ініціювати незалежно від участі Національного агентства у судовому провадженні перегляд судових рішень у порядку, встановленому законом.

6. Посадові і службові особи державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, посадові особи органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи одержання повідомлення про вчинення такого правопорушення працівниками відповідних державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів, юридичних осіб, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, зобов`язані у межах своїх повноважень ужити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно, протягом 24 годин, письмово повідомити про його вчинення спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції.

7. Національне агентство здійснює постійний моніторинг виконання закону у сфері захисту викривачів, проводить щорічний аналіз та перегляд державної політики у цій сфері.

Позивач не надав до суду доказів, щодо отримання/неотриання такої представницької допомоги від Національного агентства.

Відповідно до статті 53-2 Закону визначений наступний Порядок здійснення перевірки за повідомленням викривача

1. Викривач самостійно визначає, які канали використовувати для повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, а саме: внутрішні, регулярні або зовнішні канали.

2. Вимоги до повідомлень (у тому числі анонімних) про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону та порядок їх розгляду визначаються цим Законом.

Повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені.

3. Повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, здійснене через зовнішні або внутрішні канали повідомлення такої інформації, підлягає попередньому розгляду уповноваженою особою у строк не більше десяти робочих днів з дня внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не належить до компетенції органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, подальший розгляд такого повідомлення припиняється, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення, з одночасним роз`ясненням щодо компетенції органу або юридичної особи, уповноважених на здійснення розгляду чи розслідування фактів, викладених у повідомленні.

У разі якщо наведена у повідомленні інформація стосується уповноваженої особи органу або юридичної особи, до якого (якої) надійшло таке повідомлення, порядок розгляду такого повідомлення визначається керівником відповідного органу або юридичної особи.

У разі якщо наведена у повідомленні інформація стосується керівника органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, таке повідомлення у триденний строк надсилається суб`єкту, уповноваженому здійснювати розгляд чи розслідування фактів, викладених у повідомленні, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

У разі якщо за результатами попереднього розгляду повідомлення викладена у ньому інформація підтверджується, винні особи притягаються до дисциплінарної відповідальності уповноваженим на це суб`єктом відповідного органу або юридичної особи.

У разі якщо в ході проведення попереднього розгляду виявляються ознаки корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією, матеріали передаються відповідному спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції або Державному бюро розслідувань.

Дисциплінарне провадження за повідомленням проводиться у строк не більше 30 днів з дня завершення попереднього розгляду. Якщо в зазначений строк перевірити повідомлену інформацію неможливо, строк дисциплінарного провадження може бути продовжено до 45 днів. Повторне продовження строку внутрішньої перевірки не допускається.

Особі, яка здійснила повідомлення, надається детальна інформація про результати попереднього розгляду, а також дисциплінарного провадження (якщо воно проводилося) у триденний строк з дня завершення відповідного розгляду чи провадження.

Інформація про можливі факти кримінальних правопорушень, одержана органами досудового розслідування, розглядається в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Інформація про можливі факти адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, одержана органами, уповноважені особи яких мають право складати протоколи про відповідні адміністративні правопорушення, розглядається в порядку, визначеному законом.

Інформація про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, отримана через регулярні канали повідомлення такої інформації, вноситься до Єдиного порталу повідомлень викривачів уповноваженими на це особами відповідних суб`єктів.

За змістом вказаної норми викривач маже використовувати зовнішній канал для повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, але для в усіх випадках такі повідомлення мають пройти відповідну перевірки, в результаті якої відповідними юрисдикційними органами встановлюється достовірність такої інформації та ухвалюється відповідне рішення по суті повідомлення.

У статті 53-3 Закону визначені наступні права та гарантії для викривача.

1. Права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

2. Викривач має право:

1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Законом;

2) подавати докази на підтвердження своєї заяви;

3) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав повідомлення, підтвердження його прийняття і реєстрації;

4) давати пояснення, свідчення або відмовитися їх давати;

5) на безоплатну правничу допомогу у зв`язку із захистом прав викривача;

6) на конфіденційність;

7) повідомляти про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону без зазначення відомостей про себе (анонімно);

8) у разі загрози життю і здоров`ю на забезпечення безпеки щодо себе та близьких осіб, майна та житла або на відмову від таких заходів;

9) на відшкодування витрат у зв`язку із захистом прав викривачів, витрат на адвоката у зв`язку із захистом прав особи як викривача, витрат на судовий збір;

10) на винагороду у визначених законом випадках;

11) на отримання психологічної допомоги;

12) на звільнення від юридичної відповідальності у визначених законом випадках;

13) отримувати інформацію про стан та результати розгляду, перевірки та/або розслідування за фактом повідомлення ним інформації.

3. Права та гарантії захисту викривачів поширюються на близьких осіб викривача.

У справі встановлено, що остаточного рішення за поданою позивачем до прокуратури заяви не ухвалено, у справі також відсутні докази про те, що позивач не зміг скористатися вищевказаними правами викривача.

Відповідно до п.2.1 глави 2 Роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 червня 2023 року № 2 щодо правового статусу викривача, загальні підстави для набуття статусу викривача відповідно до вимог абз. 20 ч. 1 ст. 1 та абз. 2 ч. 2 ст. 53-2 Закону особа вважається викривачем за сукупності таких умов:

здійснити повідомлення повинна фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), у якої наявне переконання, що інформація є достовірною;

наведена у повідомленні інформація має містити фактичні дані, що підтверджують можливе вчинення іншою особою корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень Закону, які можуть бути перевірені;

повідомлена особою інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходження нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

Таким чином, у разі відсутності хоча б однієї вищевказаної умови, особа не може вважатися викривачем.

У даному випадку позивач не довів, що відповідна інформація, яка була підставою для подачі заяви про правопорушення, стала йому відома саме у зв`язку з його трудовою, або іншою професійною, громадською, науковою, навчальною чи іншою аналогічною постійною діяльністю., або принаймні на початку такої діяльності, як це передбачено вказаними нормами матеріального права.

Враховуючи те, що правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень регулюються саме Законом, при встановленні, чи набула особа статусу викривача, слід застосовувати вимоги, які містяться не лише в п. 162 ч. 1 ст. 3 КПК України, але і в згаданому Законі. Наведені з цього приводу у доводах скарги заперечення є безпідставними.

Отже, викривачем у кримінальному провадженні може бути фізична особа, яка при дотриманні сукупності вимог, визначених вказаним Законом (п. 2.1 глави 2 цих Роз`яснень) звернулась із заявою (повідомленням) про корупційне кримінальне правопорушення та/або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, до органу досудового розслідування/прокурора з використанням будь-якого доступного каналу для повідомлення.

Громадська діяльність діяльність інститутів громадянського суспільства, їхніх посадових осіб, членів, представників і волонтерів щодо участі у формуванні і реалізації державної (місцевої) політики, реалізації статутних цілей та напрямів діяльності відповідних інститутів, яка пов`язана з їхніми офіційними відносинами із органами державної влади, місцевого самоврядування, зокрема членство у громадських радах, поліцейських комісіях, конкурсних комісіях з відбору осіб на зайняття посад державної служби, комісіях з оцінки корупційних ризиків тощо.

З метою підтвердження факту, що інформація, яку повідомляє особа, стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, необхідно додавати до повідомлення відповідні підтверджуючи документи. Зокрема, таким підтвердженням можуть бути копії наказу про призначення на посаду/зарахування на навчання, контракту/договору, трудової книжки тощо.

Відповідно до ч.9 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач протягом 24 годин з моменту внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у письмовій формі повідомляє Національне агентство з питань запобігання корупції про початок досудового розслідування за участю викривача, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Як зазначає представник відповідача та не заперечується позивачем за результатом звернення ОСОБА_1 розглянуто в порядку ч.1 ст.214 КПК України та про прийняте рішення повідомлено заявника.

Листом Національного агентства з питань запобігання корупції Рибалка Є. повідомлено, що стосовно можливого вчинення в.о. керівника Харківської окружної прокуратури Климовцем М., заступником керівника Харківської окружної прокуратури Мозговим М. та прокурором Харківської окружної прокуратури Сімоненком К. правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ст. І729 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з вимогами ст. 1729 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за невжиття передбачених законом заходів посадовою чи службовою особою органу державної влади, посадовою особою місцевого самоврядування, юридичної особи, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного правопорушення. В той же час, згідно з приміткою до ст. 45 Кримінального кодексу України (далі КК України) корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 210, 354, 364, 3641, 3652, 368-3692 цього Кодексу. Відповідно до мотивувальної частини ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2024 встановлено порушення посадовими особами Харківської окружної прокуратури вимог ч. 4 ст. 214 КПК України, в частині зобов`язання прокурора прийняття та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення. Враховуючи зазначені норми законодавства та фактичні обставини, наведені в повідомлення, відсутні підстави констатувати наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення у діях вказаних посадових осіб. У Національного агентства наразі відсутні підстави для реалізації прав та повноважень , визначених ст.11,12 Закону (а.с. 57).

Позивачем не надано доказів того, що: інформація про корупційне кримінальне правопорушення йому стала відома у зв`язку із громадською, або іншою діяльністю, яку він здійснює на регулярній основі (трудова, професійна, у складі громадської організації, навчання тощо, у даному випадку заявник діяв як стороння особа); у справі апріорі відсутні докази порушення прав викривача.

З урахуванням викладеного суд обґрунтовано вважав недоведеними підстави свого позову.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна