Справа № 536/278/24
Провадження № 2/536/434/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Талидкіної Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

1.Позиція сторін по справі.

1.1.Позиція позивача ОСОБА_2 :

Позов обґрунтовано зокрема тим, що 06.10.2023 року близько 20:35 в селі Жуки Полтавської області відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки "DAF" р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП велосипедист ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Полтавській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000725. Станом на сьогодні досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000725, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, триває.

Вищевказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.10.2023 року та свідоцтвом про смерть потерпілого.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, мати потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_1 зазнала шкоди.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "DAF" р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ4056121.

Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_4 НОМЕР_2 , виданого 29.11.1974 року, його батьком є ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_6 . Згідно з листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 19880/1500-26-23-28.20/28.20 від 20.11.2023 року наявний актовий запис про смерть

№ 110, складений 16.01.2008 року Слов`янським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_7 , донька загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим 01.02.2013 року.

Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: мати - ОСОБА_1 та донька ОСОБА_7 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6 700,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80 400,00 грн., виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює 40 200,00 грн.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України №1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV).

Тобто зазначеною нормою Закону №1961-IV, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою Позивачем годувальника становить 241 200,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на утриманні, або мали на день його

смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати

батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, отримував утримання та мав право на одержання утримання від загиблого сина на момент його смерті та втратив таке право на утримання в майбутньому через його передчасну смерть.

З урахуванням вказаного, просила суд:

-стягнути з Відповідача, Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (приватне) (Ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243), на користь Позивача, ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ): 40 200 (Сорок тисяч двісті) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 120 600 (Сто двадцять тисяч шістсот) гривень 00 копійок страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника (для батьків).

1.2. Позиція відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС":

Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно п. 47 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у провадженні N 14-176цс18 (справа N 755/18006/15-ц): «Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові витрати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування».

Відповідачем вказано, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) був укладений договір страхування у форм Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 4056121, згідно якого АТ «СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе забов`язання в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхове відшкодування в межах страхової суму за шкоду заподіяну життю, що становить 320000.00 грн. в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме витрати на поховання, моральну шкоду, та шкода у зв`язку з втратою годувальника, в разі, якщо померлий був годувальником, але не більше 320000.00 грн. на одного померлого.

Згідно п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 4056121 Страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000,09 грн.

Таким чином, згідно законодавства, страхова сума 320000.00 грн. на одного померлого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

АТ «СГ «ТАС» (приватне) керуючись п. 1 ст. 36 Закону та на підставі Договору про припинення зобов`язання за угодою сторін прийнято рішення про страхову виплату страхового відшкодування 6 мзп. моральної шкоди та 35 мзп. шкоди за втрату годувальника ОСОБА_8 „ яка діє в інтересах ОСОБА_7 , у розмірі 252540,0 грн.

Так як згідно ст. 27.2 Закону відшкодування шкоди доньці потерпілого, ОСОБА_7 , заподіяної смертю ОСОБА_4 , на умовах ст. 1200 ЦКУ не може бути меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (36*6700=241200,00), то загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди згідно п. 27.3 ст. 27 з урахуванням ліміту відповідальності Страховика становить: 320000,00-241200,00=78800.00 грн.

Відповідно до довідки про склад сім`ї враховуючи ліміт відповідальності Страховика, страхове відшкодування для матері, потерпілої ОСОБА_1 , складає: 39400,00 грн. ((320000,00-241200,00)/2),

АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування (моральної шкоди) ОСОБА_1 , у повному обсязі у розмірі 39400,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі ОСОБА_7 та ОСОБА_1 згідно ліміту по Полісу АТ 4056121 у РОЗМІРІ 320 000,00 грн. Як наслідок вимога Позивача про стягнення 160 800,00 грн. є безпідставною та необгрунтованою, оскільки АТ «СГ «ТАС» (приватне) виплатило ліміт відповідальності по Полісу АТ 4056121 у розмірі 320 000,00 грн.

ОСОБА_1 не виконала вимоги п.п. «е» 35.2 ст. 35 Закону, а саме не надала документи, що підтверджують перебування на утриманні померлого ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Також представником відповідача зазначено, що згідно Сімейного кодексу України особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

ОСОБА_1 не надала інформації про розмір пенсії яку вона отримує.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

При цьому позивачем не доведено належними та допустимими доказами про потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, як і те, що син ОСОБА_4 надавав матері ОСОБА_1 таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.

Також відсутні докази, що ОСОБА_1 зверталась до відділу обслуговування громадян із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

2.Позиція суду:

2.1. Доказування:

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

2.2. Неоспорювані сторонами обставини справи:

Згідно Витягу з ЄРДР кримінальне провадження № 0000725, 06.10.2023 року о 20.30 годині на автодорозі «Хорол-Семенівка-Кременчук» по вулиці Хорольській поблизу буд. 1 в в селі Жуки Полтавської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій вантажного автомобіля DAF CF 85/430 р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись з напівпричепом самоскидом Mega MNW р.н. НОМЕР_5 здійснив наїзд на велосипед типу «Україна» під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок даної ДТП велосипедист ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_6 видане Центром наданні адміністративних послуг Семенівської селищної ради від 11.10.2023 року. Згідно довідки про причину смерті від 09.10.2023 року причиною смерті ОСОБА_4 є травма при зіткненні з великим вантажним транспортним засобом.

Судом встановлено, що позивач по справі є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.11.1974 року та є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 серії НОМЕР_7 від 13.12.2013 року.

Сторонами не оспорюється, що на момент ДТП АТ «СГ «ТАС» (приватне) був укладений договір страхування у форм Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 4056121, згідно якого АТ «СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми за щкоду заподіяну життю, що становить 320000 грн в розмірі та порядку передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме витрати на поховання, моральну шкоду та шкоду у зв`язку із втратою годувальника, у разі якщо померлий був годувальником.

Згідно заяви від 22.11.2023 року, до відповідача звернулася ОСОБА_8 , за виплатою страхового відшкодування що належить донці загиблого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно договору про припинення зобов`язання за угодою сторін від 14.12.2023 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_8 , останньою було визнано, що належна їйза Полісом № АТ 4056121 від 14.04.2023 рокусума страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого ОСОБА_4 складає: моральна шкода 6 мінімальних заробітних плат, втрата годувальника сума, а всього 252540 гривень.

Вподальшому, згідно заяви від 10.01.2024 року, до відповідача звернулася ОСОБА_1 , за виплатою страхового відшкодування.

Згідно Страхового акту № 01057/13724 від 30.01.2024 року сума страхової виплати, що належить до виплати ОСОБА_1 становить 39400 гривень, з чим не погоджується позивач.

2.3. Позиція суду, щодо відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого та відшкодування моральної шкоди:

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ)) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно пункту 27.5. Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

В той час, зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідачем у відзиві вказано, що ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, оскільки нею не подано документи згідно п. е 35.2 ст. 35 Закону, а саме: документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Вирішуючи питання, чи мала позивачка право на старахове відшкодування від відповідача суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, здійснюється на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, а відповідно до вказаної статті право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки перебували на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Враховуючи, що позивач є матір`ю потерпілого ОСОБА_4 та на момент його смерті була непрацездатною особою так я є пенсіонером, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , у відповідності до норм СК України мала право на утримання від свого сина, а отже і право на відшкодування страхової регламентної суми на підставі статті 27-2 та 27-3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2024 року по справі № 381/1349/22.

Наведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц (провадження № 61-33638св18); від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19); від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц (провадження № 61-320св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20 (провадження № 61-7108св21), від 01 березня 2023 року у справі № 279/1688/22 (провадження № 61-11284св22).

Розраховуючи розмір шкоди суд керувався наступним.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України», з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі установлено - 6700 гривень.

Отже, на підставі пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплати за моральну шкоду становить 80400 грн (6700 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 12).

Розмір страхового відшкодування, у зв`язку із втратою годувальника розраховано на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 241200 грн (6700 грн (розмір мінімальної заробітної плати) х 36). Та всього становить 321600 грн (241200гон + 80400грн), що перевищує ліміт страхового відшкодування відповідача.

Оскільки пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку та виплачуюється кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, тому суд доходить висновку, що вказана сума не може бути зменшена та повинна бути поділена порівну між матір`ю померлого ОСОБА_1 та його донькою ОСОБА_7 тобто по 120600 грн кожній (241200/2).

Враховуючи, що страховий ліміт відповідача обмежений та становить 320 000 гривень, з яких виплата щодо відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України - 241200 грн, то залишок страхового ліміту на відшкодування моральної шкоди становить 78800 грн (320000 грн -241200 грн).

Беручи до уваги, що у відповідності до п. 27.3 Закону загальний розмір такого страхового відшкодування чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат і виплачується рівними частинами, то вказана сума також підлягає поділу між матір`ю померлого ОСОБА_1 та його донькою ОСОБА_7 по 39400 грн (78800 грн /2), в межах страхового ліміту відповідача.

З урахуванням вказаного, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись: ст.ст. 4, 12, 76, 141, 258-259, 263-265, 273, 287, 352 України,1187, 1200 ЦК України, ст.ст. 1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (приватне), ідентифікаційний код юридичної особи - 30115243 на користь ОСОБА_1 39400 гривень копійок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого та 120 600 гривень страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника (для батьків).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський