ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2346/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року в складі судді Агапова Р.О. у справі № 638/18193/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Харківської міської ради про стягнення моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до Харківської міської ради про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року відкрито загальне позовне провадження за вказаним позовом та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від частини позовних вимог про стягнення з відповідача: матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 7 418 100,00 грн реальна ринкова вартість усієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та стягнення матеріальної (майнової) шкоди 845 954,00 грн упущеної вигоди від неможливості використання земельних ділянок.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб Харківської міської ради.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданою протиправними діями посадових осіб Харківської міської ради скасовано та справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

27 березня 2024 року та 17 квітня 2024 року ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву (додаткові пояснення), в яких остання просила стягнути з Харківської міської ради: 4 000 000,00 грн моральної шкоди, а також в рахунок відшкодування матеріальної шкоди вартість зруйнованого гаража на садовій ділянці АДРЕСА_2 і огорожі двох садових ділянок ( АДРЕСА_3 ), ціну яких на початок 2024 року з урахуванням інфляції позивач визначила у розмірі 979 217 грн.

В обґрунтування доповнень зазначала, що з урахуванням індексу інфляції розмір матеріальної шкоди за незаконно зруйновані у 2013 році належні позивачам гараж і огорожу двох ділянок на початок 2024 року складає 891 120 грн (584454 х 1,5247 = 891 120 грн). Оцінка вартості гаража і огорожі ділянок (419 513 грн), була на березень 2017 року, а з того часу пройшло 7 років, тому з урахуванням передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми, розмір відшкодування складає: 891 120 + 88 097 = 979 217 грн.

Також, заявником було зазначено, що якщо суд вважає наведений останній розрахунок розміру завданої матеріальної шкоди збільшенням позовних вимог, то просила суд стягнути з Харківської міської ради матеріальну шкоду за знищений гараж і огорожу ділянок у розмірі, який суд обґрунтовано вважає законним і справедливим.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 27 березня 2024 року та 17 квітня 2024 року залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем фактично збільшено розмір позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом заявлення нової позовної вимоги про стягнення 979217,00 грн вартості зруйнованого гаража після закриття підготовчого провадження у справі, а тому, оскільки судом розпочато розгляд справи по суті, подані ОСОБА_1 заяви підлягають залишенню без розгляду.

07 травня 2024 року електронною поштою ОСОБА_1 на вказане судове рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 17 квітня 2024 року нею було подано додаткові пояснення до позовної заяви, в яких вона не збільшувала позовні вимоги з відшкодування матеріальної шкоди, які містились у останніх заявах на момент закінчення підготовчого провадження (02.06.2020 року). На 02 червня 2020 року позовні вимоги з відшкодування матеріальної шкоди загалом становили 8 426 804 грн (7 418 100 грн - вартість земельної ділянки по АДРЕСА_1 + 845 954 грн - упущена вигода від неможливості використання незаконно захоплених 2-х ділянок + 162 750 грн упущеної вигоди від неможливості використовувати знищений відповідачем гараж). А в останніх поданих документах зазначена сума відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 979 217 грн, тобто у 8,6 рази менше від первинно заявлених вимог.

Зазначала, що справа перебуває в провадженні судів вже 6,5 років після постановлення ухвали про закінчення підготовчого провадження минуло майже 4 роки тому, змінились деякі обставини, відбулись події, які вимагають додаткових пояснень і уточнень деяких аспектів позову.

Деякі позовні вимоги про матеріальну шкоду у зв`язку зі зруйнуванням ділянки АДРЕСА_1 , були за цей час задоволені апеляційним судом та Верховним Судом, а тому вона їх не підтримує на теперішній стадії розгляду справи. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено у іншій справі, а тому вона не наполягає на їх задоволенні.

Зазначає, що закон не містить заборони на зміну структури позовних вимог. Оскільки матеріальна шкода відшкодовується на час прийняття судового рішення, то нею зазначено у своїх заявах вартість знищеного гаража на початок цього року. Минуло 7 років з часу оцінки гаража і огорожі ділянок, їх попередня вартість знецінилась внаслідок інфляції та тривалого розгляду справи.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 19 грудня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 отримав 17 жовтня 2024 року в електронному кабінеті (том 7, а.с.222);

ОСОБА_1 отримала 07 листопада 2024 року (том 7, а.с.224);

Харківська міська рада отримала 17 жовтня 2024 року в електронному кабінеті (том 7, а.с.221).

27 листопада 2024 року надійшла заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розгляд справи без їх участі (том 7, а.с.226).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини 2, частиною 3 статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань), виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії. Недодержання цих правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) зазначено, що згідно з пунктом 2 частини 2, частиною 3 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Верховний Суд виснував, що позовом у процесуальному сенсі є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При поданні таких заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Також Верховний Суд наголосив, що при застосуванні норм процесуального права належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Подібні висновки викладені також і в постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) та від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/1 (провадження№ 61-2065св23).

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову одночасно не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом (частини 1 статті 120 ЦПК).

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У вищезазначеній постанові Харківського апеляційного суд від 07 лютого 2024 року при розгляді апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Харківської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданою протиправними діями посадових осіб Харківської міської ради, частково задовольняючи апеляційні скарги судом зазначено, що апелянти помилково вважають, що суд має продовжити розгляд позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача вартості зруйнованого ним гаража на садовій ділянці АДРЕСА_2 і огорожі двох садових ділянок за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки вищевказаною чинною ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2023 року було не лише прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від частини позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної (майнової) шкоди, а також було відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача вартості зруйнованого ним гаража на садовій ділянці АДРЕСА_2 і огорожі двох садових ділянок за адресою: АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 у розмірі загалом 419513,00 грн (том 7, а.с. 87-91).

Установивши, що заява про збільшення розміру позовних вимог подано 27 березня 2024 року та 17 квітня 2024 року, а підготовче судове засідання у справі закінчено 02 червня 2020 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для прийняття вказаних заяви, оскільки вони подані з порушенням норм ЦПК України.

Доводи ОСОБА_3 що нею не було збільшено позовні вимоги та подано додаткові пояснення з урахуванням зміни фактичних обставин, які мали місця після закриття підготовчого судового засідання судова колегія не приймає до уваги, оскільки як вбачається зі змісту поданих нею документів, позивачкою фактичною було змінено одні позовних вимог іншими та зазначено нові обставини в обґрунтування цих вимог.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова