КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/2897/15 Головуючий у 1 інстанції: Майбоженко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України боржника ОСОБА_3 .

В обґрунтування подання зазначив, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_5, з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/197/16, виданого 15 червня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 6 525 621,75 грн.

Боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, вжитими приватним виконавцем заходами виконати судові рішення не було можливим.

Приватним виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровані транспортні засоби «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN/номер: НОМЕР_2 та «PORSCHE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер: НОМЕР_4 , які було оголошені в розшук.

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), боржник має відкриті рахунки в АТ КБ «Приватбанк», однак коштів на рахунках на рахунках боржника у банківських та фінансових установах недостатньо коштів.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкт нерухомого майна щодо суб`єкта квартира у якій зареєстрований боржник, за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у іпотеці.

Іншого майна або коштів, на які можливо звернути стягнення не встановлено.

Боржник не працює, пенсію не отримує.

Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин кордону України в період часу з 27 липня 2022 року по 16 серпня 2023 року боржник 18 разів перетинав кордон з Україною з моменту набранням рішенням суду законної сили.

Такі дії боржника прямо вказують на той факт, що боржник навмисно ухиляється від виконання рішення суду.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року подання було задоволено. Обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України до виконання зобов`язань за судовим рішенням, що виконується у виконавчому провадженні НОМЕР_5.

Задовольняючи подання суд першої інстанції дійшов до висновку, що судове рішення, за яким відкрито виконавче провадження набрало законної сили 23.03.2016 і протягом близько семи років боржником ОСОБА_1 не виконувалось належним чином.

Про відкриття виконавчих проваджень боржник був повідомлений належним чином, однак на виклики приватного виконавця не з`являвся, про причини не явки не повідомляв.

Усі вжиті заходи в ході процесу виконавчих проваджень не призвели до виконання судового рішення, майна, належного боржнику ОСОБА_1 недостатньо для завершення цього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 06 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року та постановити нову про відмову у задоволенні подання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що він не був повідомлений про звернення Гненного Д.А. з поданням і наявність ухвали суду першої інстанції, оскільки до суду не викликався, про наявність справи дізнався 23 березня 2024 року при проходженні прикордонного контролю.

Зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення, оскільки посилання Гненного Д.А. щодо ухилення ним від виконання зобов`язань з поверненням коштів є необґрунтованими та безпідставними.

Вважає, що залишення обмежень, які були встановлені відносно нього при поданні виконавчого провадження, порушують його основоположні права та свободи як громадянина України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Апелянт ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити. Ухвалу щодо обмеження його в праві виїзду скасувати.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Д.А. та представник стягувача Солдаткін О.С., в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Д.А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_5, з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/197/16, виданого 15 червня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 6 525 621,75 грн.

Виконавче провадження було відкрито постановою приватного виконавця від 26 липня 2022 року, судове рішення, за яким відкрито виконавче провадження рішення набрало законної сили 23.03.2016 і протягом близько семи років боржником ОСОБА_1 не виконане. Про відкриття виконавчих проваджень він був повідомлений належним чином. На виклик приватного виконавця не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Всі вжиті заходи в ході процесу виконавчих проваджень не призвели до виконання судового рішення, майна, належного боржнику ОСОБА_1 недостатньо для його завершення, а тому суд першої інстанції задовольнив подання приватного виконавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. перебуває виконавче провадження ВП НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 756/2897/15-ц від 23.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 6 525 621,75 грн.

Виконавче провадження ВП НОМЕР_5 відкрито 26.07.2022.

Приватним виконавцем встановлено, що за боржником зареєстровані транспортні засоби «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN/номер: НОМЕР_2 та «PORSCHE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер: НОМЕР_4 , які було оголошені в розшук.

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України (далі ДФС), боржник має відкриті рахунки в АТ КБ «Приватбанк», однак коштів на рахунках на рахунках боржника у банківських та фінансових установах недостатньо коштів.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкт нерухомого майна щодо суб`єкта квартира у якій зареєстрований боржник, за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у іпотеці.

Крім того, згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про перетин кордону України в період часу з 27.07.2022 по 16.08.2023 боржник 18 разів перетинав кордон з Україною з моменту набранням рішенням суду законної сили.

Відповідно до актів державного виконавця від 19.05.2023 та від 23.04.2024 на виклик державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`явився.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень частини 1статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За пунктом 19 частини 3статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таке право громадянина України на виїзд з України (зокрема вільне пересування через кордон) може бути тимчасово обмежено у відповідності до пункту 5 частини 1, частини 2статті 6Закону України" Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами 1 та 6 цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до частини 3 статті 441 ЦПК України ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб) суд може постановити, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про те, що тимчасове обмеження його виїзду за межі України порушує права на вільне пересування і вважає, що застосоване до ОСОБА_1 обмеження відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v.Bulgaria" від 26.11.2009), а саме ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та перебуває у справедливому балансі між правами боржника та публічним інтересом.

Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення статті 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Водночас свобода пересування особи гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень частини 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення суду від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

При цьому у пункті 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" (п. п. 78-82).

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17 (провадження № 61-11718св19).

У відповідності до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи, оскільки такий висновок є законним та відповідає фактичним обставинами справи.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до заперечень боржника обставин ухилення від виконання виконавчого документу, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом та не спростовують висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, яка ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, обмеження у праві виїзді за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_1 до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Так, у справі "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі "RuizTorija v. Spain", заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 своїми діями довів, що уникав від виконання рішення суду протягом всього часу.

Як він сам пояснив, що він звільнився з роботи, живе на утриманні дружини і за адресою дружини. На даний час працює в благодійній організації на волонтерських засадах і по роботі виїжджає за кордон.

Протягом 7 років сплатив всього 60511,75 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином враховані обставини справи та обґрунтовано задоволено подання приватного виконавця.

Посилання про необізнаність про дату та час слухання справи за поданням старшого державного виконавця, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями статті 441 ЦПК України передбачений негайний розгляд подання за участю державного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

За такого, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, з підстав передбачених статтею 375 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом залишене без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст викладено 09 грудня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана