Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судових засідань Молдован Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2023 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла вказана позовна заява у якій позивач ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проживає один в квартирі, розташованій в АДРЕСА_2 , що засвідчується свідоцтвом про право власності на житло від 28.08.1996 року. про, що зазначено в реєстровій книзі за №139 від 28 серпня 1996 року.

Згідно довідки про склад сім`ї виданої ОСББ «Добрянського №8» від 26 червня 2023 року за № 05 в квартирі АДРЕСА_1 проживає тільки один громадянин: - ОСОБА_1 .

Квартира знаходиться у спільній сумісній власності і рішенням виконкому Ужгородської міської ради народних депутатів від 28.08.1996 року посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної, спільної, сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї дружині - ОСОБА_2 ; дочці - ОСОБА_6 та сину ОСОБА_4 .

Однак дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в житловому приміщенні вже більше 5-ти років, дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає в житловому приміщенні вже більше року та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживає в житловому приміщенні приблизно з 2012 року.

Факт непроживання вказаних осіб підтверджується складеним актом ОСББ «Добрянського, 8» від 21 червня 2023 року в присутності сусідів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .і л

Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та його представник надали суду заяву, в якій вимоги, викладені в позові підтримали та просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Відповідачі в судові засідання разу не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Представник відповідачів адвокат Вовканич С.М. через канцелярію суду надав пояснення, в якому зазначає, що проти задоволення позовних вимог заперечують повністю, вказуючи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 28.08.1996 р. №139 квартира за адресою : АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 та члена його сім`ї: дружині ОСОБА_2 , дочці- ОСОБА_6 , сину- ОСОБА_4 . за час шлюбу подружжя стало власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло співласниками квартири є як Позивач, так і всі Відповідачі.

Отже ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є не тільки членами сім`ї Позивача, як це зазначено у позовній заяві, але і співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 повідомляє суд, що наразі перебуває за кордоном, територію України покинула 03.03.2022 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил російської федерації на територію України побоюючись за своє життя та здоров`я, в 2021 році разом з сином зробили в квартирі капітальний ремонт, наміру відмовлятися від своєї частки у праві власності на квартиру не має, планує повернутися на територію України після закінчення війни та проживати у цій квартирі, оскільки іншого житла немає Відповідач ОСОБА_4 повідомляє суд, що наразі перебуває за кордоном, покинув територію України 22.02.2024 р., тобто до подання Позивачем позову до суду, у зв`язку з сімейними обставинами, як батько трьох неповнолітніх дітей, оновив військово-облікові дані в застосунку «Резерв+», разом з мамою зробили в 2021 році капітальний ремонт в квартирі, наміру відмовлятися від своєї частки у праві власності на квартиру не має, має намір повернутися на територію України та проживати в цій квартирі, оскільки іншого житла немає

Відповідач ОСОБА_10 повідомляє суд, що наразі не може проживати в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки Позивач чинить перешкоди у користуванні їй цієї квартирою, співвласником якої вона є, наміру відмовлятися від своєї частки власності в квартирі не має, бажає проживати в цій квартирі, оскільки іншого житла немає. Так, за рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2024 року у справі №308/12323/22 позовну заяву ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення задоволено, натомість до цього часу рішення суду не виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, згідно довідки про склад сім`ї виданої ОСББ «Добрянського №8» від 26 червня 2023 року за № 05 в квартирі АДРЕСА_1 проживає тільки один громадянин: - ОСОБА_1 . У вказаному житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_1 , з 17.11.1987 р., його дружина - ОСОБА_2 , з 17.11.1987 р., його син ОСОБА_4 , з 17.11.1987 р., його дочка ОСОБА_11 з 11.03.2001 р., його онука ОСОБА_12 , з 07.09.2004 р.

За рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2018 за №308/9773/17 шлюб, укладений 06.08.1983 р. між Позивачем ОСОБА_1 та Відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Однак, згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.08.1996 року про, що зазначено в реєстровій книзі за № 139 від 28 серпня 1996 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї дружині - ОСОБА_2 , їх сину ОСОБА_4 та їх дочці ОСОБА_13 .

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Приписами ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох чи більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (частина перша статті 355 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягають, оскільки, суд виходить з того, що відповідачі не втратили право власності на вказану квартиру.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 321, 355 ЦК України, ст. ст. 81, 263-265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 ;

Представник відповідачів адвокат Вовканич С.М.- 88017, м.Ужгород, вул.Яблунева, 28ю

Суддя В.І.Бедьо