Справа № 569/8114/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення моральної шкоди

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року у справі №569/5327/19 вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасовано та повернуто матеріали справи місцевому суду для вирішення позову в порядку цивільного судочинства.

На виконання вимог вказаної ухвали та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначений позов у визначеній судом апеляційної інстанції частині розподілено судді Левчуку О. В.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.05.2024 прийнято до розгляду цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000, 00 грн, призначено справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачем 29.10.2024 подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача на його користь 1 500 000, 00 грн.

Суд, заслухавши у судовому засіданні 18.12.2024 позивача та представника відповідача, встановив таке.

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувало кримінальне провадження № 0000390 про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обрано ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято його під варту у залі суду.

Судом задоволено цивільний позов прокуратури Рівненської області в інтересах виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області в особі комунального некомерційного підприємства «Рівненська центральна міська лікарня» та в інтересах Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації в особі комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради та вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь:

- КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» 746 грн. 81 коп.;

- НКП «Рівненська центральна міська лікарня» 9137 грн. 34 коп.

Також судом задоволено цивільні позови потерпілих та ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь:

- ОСОБА_4 5428,11 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_1 300 000 грн. моральної шкоди;

- ОСОБА_5 500 000 грн. моральної шкоди.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 січня 2024 року виправлено описку, допущену у повному тексті вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року, а саме у резолютивній частині вироку внесено виправлення у суми, які підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасовано та повернуто матеріали справи місцевому суду для вирішення позову в порядку цивільного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №569/5327/19, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційну скаргу його захисника - адвоката Охмака М. В. - без задоволення.

Під час розгляду кримінальної справи було встановлено, зокрема, що:

"Причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків є порушення пункту 10.4 ПДР, допущені водієм ОСОБА_2 , котрий перед розворотом не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для розвороту, виконав маневр розвороту ліворуч, що викликало небезпечну дорожню ситуацію, у результаті якої відбулося зіткнення із автобусом під керуванням водія ОСОБА_6 , внаслідок чого пасажири автомобіля «Renault Megane»: ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості; ОСОБА_7 - тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Рівненській обласній клінічній лікарні".

За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Діями відповідача ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 у вказаному вище кримінальному провадженні була заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 1 500 000 ,00 грн., враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань.

У відповідності до ч. 1 ст. 23, ст. 1167 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині) батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом враховаються душевні і моральні страждання потерпілого з приводу трагічної загибелі сина. Зокрема, потерпілий зазнав непоправних душевних і психічних страждань внаслідок смерті близької людини, відновлення яких є неможливим, оскільки, в даному випадку не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та гіркоти втрати рідної людини.

При цьому суд зазначає, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 02.11.2020 справа №133/1238/17(провадження № 61-19345св19).

З огляду на викладене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн.

Отже, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000, 00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 20.12.2024.

Суддя О. Левчук