Провадження № 2-з/638/140/24
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Тимченка А.М., за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу у розмірі 23100 доларів США.

Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

19 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що оскільки відповідачем у справі до цього часу не виконані зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики від 31.05.2014, позивач має обґрунтовані підстави вважати, що у разі відсутності заборони на відчуження нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , останній найвірогідніше скористається можливістю формального та/або реального відчуження майна з метою ускладнення або навіть унеможливлення виконання майбутнього рішення суду. Запобігти можливому ускладненню виконання рішення суду у майбутньому можливо лише шляхом накладення арешту (заборони відчуження) належної відповідачу частки зазначеної квартири на весь час судового розгляду. Враховуючи предмет позову - стягнення заборгованості за договором позики, та ціну позову - 23 100,00 (двадцять три тисячі сто) доларів США, позивач вважає, що накладення арешту на належну відповідачу частку квартири АДРЕСА_1 , є саме тим необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у цій справі. Напроти, невжиття заходів забезпечення позову може призвести, до ускладнення або навіть до унеможливлення виконання рішення суду.

ОСОБА_1 просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , і належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.12.2024 заяву передано у провадження судді Тимченка А.М.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення позову розглянуто без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу у розмірі 23100 доларів США.

На підставі Договору купівлі-продажу від 19.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Прокопенко А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1940, ОСОБА_2 набув у власність 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.02.2022 № 300857938, ОСОБА_2 станом на 22.02.2022 є власником 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 23100 доларів США.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що відповідачем по справі до цього часу не виконані зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики від 31.05.2014. За таких обставин, позивач має обґрунтовані підстави вважати, що у разі відсутності заборони на відчуження нерухомого майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , останній найвірогідніше скористається можливістю формального та/або реального відчуження майна з метою ускладнення або навіть унеможливлення виконання майбутнього рішення суду.

Разом з тим, доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження належної йому частки у праві спільної часткової власності на квартиру, позивачем не надано. Доводи позивача щодо відчуження відповідачем належного йому нерухомого майна, всупереч вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України, ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, судом враховано, що позов може бути забезпечено виключно щодо майна, яке належить відповідачеві.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

На підтвердження державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем позивач надав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.02.2022 № 300857938.

Проте, позивач звернувся до суду з позовом та заявою про забезпечення позову у грудні 2024 року, тобто через понад 2 роки 9 місяців після формування Інформаційної довідки.

Судом враховано висновок Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до яких розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, якою було б підтверджено перебування майна у власності відповідача станом на час розгляду заяви, позивачем не надано.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявником до заяви про забезпечення позову не долучено належних і переконливих відомостей про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову, застосування яких заявлено позивачем, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Заява про забезпечення позову, окрім формального посилання на те, що існує ймовірність відчуження відповідачем нерухомого майна на користь третіх осіб, що може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, не містить мотивів співмірності застосування заходів із предметом позову, підтверджену належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви у зазначений ним спосіб.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Тимченко