ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22808/24

Провадження № 22-ц/4820/2123/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року (суддя Дем`янов Ю.М.) за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 10.11.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2501488-508, відповідно до умов якої відповідачці надано кредит в розмірі 29005 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок на строк 48 місяців зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,5% щомісячно.

Окрім того, 20.12.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2683482-508, відповідно до умов якої відповідачці надано кредит в розмірі 45800 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % щомісячно.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором, проте відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала, внаслідок чого, утворилась заборгованість у сукупному розмірі - 138061,82 грн., з яких по першому кредитному договору 24 168,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3,34 грн. заборгованість зі сплати процентів, 17773,38 грн. заборгованість по комісії; по другому кредитному договору 40 040,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6,60 грн. заборгованість зі сплати процентів, 56069,20 грн. заборгованість по комісії.

Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 138061,82 грн., яка складається із заборгованості за Заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2501488-508 від 10.11.2021, що станом на 29.07.2024 становить 41945,63 грн., з якої: 24 168,91 грн. основного боргу, 3,34 грн. заборгованість по процентах, 17773,38 грн. заборгованість по комісії, за Заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2683482-508 від 20.12.2021, що станом на 29.07.2024 становить 96116,19 грн. -, з якої: 20040,39 грн. основного боргу, 6,60 грн. заборгованість по процентах, 56069,20 грн. заборгованість по комісії., а також понесені позивачем судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у сумі 64219,24 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення комісії відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір у сумі 1408,47 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами. А тому, позичальник підписанням кредитного договору та додатку 1, що містить детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів, підтвердив, що ознайомлений з відомостями в тому числі, про розмір кредиту, відсоткову ставку, відповідно й усвідомлював необхідність сплати комісії в зазначеному розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотках не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Судом встановлено, що 10.11.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2501488-508, відповідно до умов якої позичальниці надано кредит в розмірі 29005,00 грн., шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,5 % щомісячно (п.п. 1.2.2., 1.2.6., 1.2.9., 1.4. Заяви-договору).

За змістом п.п. 3.1.2. та 3.1.4. вказаного Договору позичальник зобов`язався повернути кредит та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та комісійні винагороди за банківські послуги у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до цього Договору.

Вказаний Договір підписано відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису (п. 6 Договору) разом із графіком платежів з обчисленням загальної вартості кредиту до нього та паспортом споживчого кредиту з аналогічними умовами.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором. Вказане підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 10.11.2021 по 29.07.2024.

Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором № 2501488-508 від 10.11.2021 відповідачка свої зобов`язання за Договором не виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 41 945,63 грн., з яких: 24 168,91 грн. заборгованість за тілом кредиту, 3,34 грн. заборгованість по процентах, 17 773,38 грн. заборгованість по комісії.

З метою досудового врегулювання спору АТ «Таскомбанк» 20.02.2024 за вих. № 167383/70.14 спрямовано ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за Договором № 2501488-508 від 10.11.2021, яка залишена відповідачкою без реагування.

Також, судом встановлено, що 20.12.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2683482-508, відповідно до умов якої позичальниці надано кредит в розмірі 45800,00 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника грошових коштів, на строк 48 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % щомісячно (п.п. 1.2.2., 1.2.6., 1.2.9., 1.4. Заяви-договору).

За змістом п.п. 3.1.2. та 3.1.4. вказаного Договору позичальник зобов`язався повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та комісійні винагороди за банківські послуги у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком № 1 до цього Договору.

Вказаний Договір підписано відповідачкою шляхом накладення власноручного підпису (п. 6 Договору) разом із графіком платежів з обчисленням загальної вартості кредиту до нього та паспортом споживчого кредиту з аналогічними умовами.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому Договором. Вказане підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 20.12.2021 по 29.07.2024.

Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором № 2683482-508 від 20.12.2021 відповідачка свої зобов`язання до Договором не виконала, внаслідок чого у останньої перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 96 116,19 грн., з яких: 40 040,39 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6,60 грн. заборгованість зі сплати процентів, 56 069,20 грн. заборгованість по комісії.

З метою досудового врегулювання спору АТ «Таскомбанк» 20.02.2024 за вих. № 167382/70.11 спрямовано ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за Договором № 2683482-508 від 20.12.2021, яка залишена відповідачкою без реагування.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України,публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною другою ст. 638 ЦК України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Таким чином, оскільки відповідачка отримала від позивача кредит, вона зобов`язана його повернути та сплатити визначені договором відсотки за користування кредитом.

Щодо сплати комісії за обслуговування кредиту, слід зазначити таке.

За змістом кредитного договору №2673779-023 від 17.12.2021, пунктом 1.4 розділу 1 якого передбачено оплату комісії за обслуговування кредиту.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність,постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 2ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі №496/3134/19, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, в розмірі 2,5 % щомісячно передбачена в п. 1.4 Розділу 1 заяви-договору № 2501488-508 про надання споживчого кредиту від 10.11.2021, а також в додатку № 1 до заяви-договору «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки», а саме в графі «платежі за додаткові та супутні послуги»/за обслуговування кредитної заборгованості» встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 725,13 грн. щомісячно (а.с.12-14, 6).

Також внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, в розмірі 4,9% щомісячно передбачена в п. 1.4 Розділу 1 заяви-договору № 2683482-508 про надання споживчого кредиту від 20.12.2021, а також в додатку № 1 до заяви-договору «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки», а саме в графі «платежі за додаткові та супутні послуги»/за обслуговування кредитної заборгованості» встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі2244,20 грн. щомісячно (а.с.67-69, 61).

Разом з тим, в кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості), що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Враховуючи те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даних кредитних договорів, то умова укладеного між позивачем та відповідачем 10 листопада 2021 року заяви-договору № 2501488-508, щодо сплати комісії в розмірі 2,5% щомісячно, та умова укладеного між позивачем та відповідачем 20 грудня 2021 року заяви-договору № 2683482-508, щодо сплати комісії в розмірі 4,9% щомісячно є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді комісії за заявою-договором № 2501488-508 від 10.11.2021 року в розмірі 17773,38 грн. та за заявою-договором № 2683482-508 від 20.12.2021 року - 56069,20 грн. задоволенню не підлягає.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо приєднання позичальника до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб розміщеної на офіційному веб-сайті АТ «Таскомбанк», з якою він погодився і ознайомився, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію розуміла відповідачка та ознайомився і погодилася з нею, підписуючи заяву-договір, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту (кредитної заборгованості).

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази,які б спростовували висновки суду в оскаржуваній частині і впливали на їх законність,а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в цій частині в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» відмовлено, підстави для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2024 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк