Справа № 450/20/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2790/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: ОСОБА_1 та його представника адвоката Дмитренка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року адвокат Дмитренко В.П. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2022 року позивач надав відповідачці в борг 10 000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою від 23 жовтня 2022 року, яка написана власноруч ОСОБА_3 .

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 пред`явив відповідачці претензію з вимогою про повернення грошових коштів, яка нею отримана 29 листопада 2022 року, що підтверджується інформацією з веб-сайту АТ «Укрпошта» від 30 листопада 2023 року. Вказав, що протягом 30-ти денного строку ОСОБА_3 свої зобов`язання за розпискою не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з 10 000 доларів США тіла позики, що еквівалентно 379 824 грн. за курсом НБ України, а також 3 % річних за прострочення повернення позики за період з 30 грудня 2023 року по дату фактичної сплати.

З огляду на вказане просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США заборгованості за письмовою розпискою від 23 жовтня 2022 року, а також три відсотки річних за період з 30 грудня 2023 року по дату фактичної сплати а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції, при дослідженні в судовому засіданні розписки від 23 жовтня 2022 року не взяв до уваги той факт, що відповідачка у відзиві від 05 червня 2024 року визнала факт отримання нею у ОСОБА_1 саме 10 000 доларів США, а не іншої країни грошової одиниці долара, однак заперечувала щодо залишку боргу, стверджуючи, що такий має становити 304 628,87 гривень, що еквівалентно 7542,19 доларів США.

Стверджує, що суд першої інстанції використав помилку, допущену відповідачкою в оформленні розписки від 23 жовтня 2022, щодо не зазначення країни валюти позикового зобов`язання, необґрунтовано відмовивши ОСОБА_1 повністю у задоволенні позову без повного і всебічного з`ясування обставини, щодо валюти позикового зобов`язання.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Дмитренка В.П. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2024 року скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що із загальнодоступних джерел встановлено, що грошова одиниця долар, є офіційною валютою США, Канади, Австралії, Нової Зеландії, Барбадос, Багами, Беліз, Бермуди, Бруней, Кайманові острови, Фіджі, Гаяна, Гонконг, Ямайка, Ліберія, Намібія, Сінгапур, Соломонові Острови, Суринам, Тайвань, Тринідад і Тобаго, Тувалу, Зімбабве, Ангілья, Антигуа і Барбуда, Домініка, Гренада, Монтсеррат Сент-Кітс і Невіс, Сент-Люсія і Сент-Вінсент і Гренадини.

Відсутність у борговій розписці від 23 жовтня 2022 року країни грошової одиниці, впливає на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, що є підставою для відмови у позові.

З таким висновком погодитися не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 23 жовтня 2022 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 в борг 10000 доларів, що підтверджується письмовою розпискою від 23 жовтня 2022 року, яка написана власноруч ОСОБА_3 . Кошти за вказаною розпискою мали бути повернуті за першою вимогою (а.с.11).

14 листопада 2023 року позивачем скеровано на адресу відповідачки претензію з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 10 000 доларів США за розпискою від 23 жовтня 2023 року, однак така не виконана.

У своєму відзиві на позовну заяву, який суд першої інстанції помилково не взяв до уваги, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 наголошував на тому, що дійсний борг ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 становить не 379 824 гривень, що в еквіваленті становить 10 000 доларів США , а 304 628,87 гривень, що еквівалентно 7542,19 доларів США.

Розмір вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення коштів за розпискою від 23 жовтня 2022 року має становити 304 628,87 гривень, що еквівалентно 7542,19 доларів США (а.с.93-94).

Тим самим ОСОБА_3 визнала факт написання нею розписки від 23 жовтня 2022 року про отримання від ОСОБА_1 10 000 доларів США, а не іншої країни.

Згідно ст.509 ЦПК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв`язку.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки ОСОБА_3 після пред`явлення 14 листопада 2023 року претензії ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за договором позики (розпискою від 23 жовтня 2023 року), останній 03 січня 2024 року звернувся з позовом про стягнення таких коштів в примусовому порядку.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Оскільки сторони у розписці від 23 жовтня 2023 року визначили грошовий еквівалент в доларах США, то сума заборгованості визначається у цій валюті.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідачка ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_1 заборговану суму - 10 000 доларів США згідно розписки від 23 жовтня 2022 року у визначений претензією строк, як і не повернула вказану суму на даний час, тому така підлягає стягненню у примусовому порядку.

Посилання ОСОБА_3 на те, що нею повернуто ОСОБА_1 75 195,13 гривень, що еквівалентно 2457,81 доларів США не знайшли свого підтвердження.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , вказані суми сплачувались ОСОБА_3 на виконання інших зобов`язань за договором позики між сторонами на суму 3500 доларів США, які відповідачка виконала.

Тому повернення ОСОБА_3 ОСОБА_1 75 195,13 гривень згідно платіжних інструкцій: від 25 листопада 2022 року на 20150 грн; від 22 березня 2022 року на суму 20050 грн; від 05 травня 2023 року на 14875 грн; від 02 червня 2023 року на 5 025,13 грн; від 17 квітня 2023 року на 5000 грн; від 15 травня 2023 року на 5125 гривень; від 30 травня 2023 року на 5000 грн не були здійснені на виконання договору позики від 23 жовтня 2022 року.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних з ОСОБА_3 за період з 30 грудня 2023 року по дату постановлення рішення суду, то такі задоволенню не підлягають за відсутністю таких розрахунків як в суді першої так й апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у даній справі яку поніс позивач ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанції колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно договору №23.12-01.01 про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 сплатив на користь адвокатського об`єднання «Дмитренко і партнери» 32000 гривень в суді першої інстанції: за досудове вивчення і підготовку документів, підготовку позову по суті, а також представництво в одному судовому засіданні.

За надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплатив на користь адвокатського об`єднання «Дмитренко і партнери» 19000 гривень, а разом 51000 гривню.

Вказана сума гонорару є очевидно завищена, враховуючи ціну позову, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом.

По суті справи адвокатом у першій інстанції:

складена позовна заява на 9 аркушах;

долучена копія розписки від 23 жовтня 2022 року на 1 аркуші та претензія про повернення суми позики на 3 аркушах;

підготовлена заява про забезпечення позову;

подано клопотання в порядку п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України на 10 аркушах, щоб суд першої інстанції залишив без розгляду відзив на позов ОСОБА_3

участь в судовому засіданні 19 серпня 2024 року 1 годину.

В суді апеляційної інстанції:

подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яка по суті ідентична позовній заяві;

участь в одному судовому засіданні 12 грудня 2024 року.

Тому враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції слід визначити у 15000 гривень в суді апеляційної інстанції 5000 гривень, а разом 20000 гривень.

За подання позовної заяви позивач сплатив 3798,24 гривень за апеляцію 4557,89 гривень судового збору.

Позов задоволено частково (відмовлено у стягненні 3% річних).

Тому розмір судових витрат покладається на відповідачку ОСОБА_3 пропорційно задоволених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З врахуванням зазначеного, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2024 року скасуванню, на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 10 000 доларів США.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8105 гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15000 гривень витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5000 гривень витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.