ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2739/23
провадження № 2/753/1881/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Білоус Є.О.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Сіренка Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна,

про визнання недійсним договору дарування, скасуваня рішення про державну реєстрацію права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

20.02.2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, який 20.11.2023 року уточнила та в якому просила:

1) визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , який укладений 15.02.2022 року відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О.А. за реєстровим №89;

2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 за відповідачкою ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 46712172.

В обґрунтування позову зазначила наступне.

Відповідач ОСОБА_1 є її батьком.

Право власності на 1/2 частку АДРЕСА_1 набуте відповідачем в період зареєстрованого шлюбу з матір`ю позивачки, ОСОБА_4 , який розірвано 02.12.2008 року.

Відповідачка ОСОБА_2 є другою дружиною відповідача, з якою він зареєстрував шлюб 27.12.2011 року.

Влітку 2021 року відповідач звернувся до позивачки та колишньої дружини, з пропозицією здійснити обмін частками у квартирах, які були спільною сумісною власністю подружжя таким чином, щоб у його власність перейшла квартира АДРЕСА_1 , а інша квартира мала перейти власність позивачки та її матері.

Вона погодилась на умови, які запропонував батько, та 30.06.2021 року вона подарувала йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого відповідач став єдиним власником квартири. А 15.02.2022 року відповідач подарував своїй новій дружині 1/2 частку спірної квартири.

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 уклав договір дарування під примусом, оскільки після 30.06.2021 року його стан здоров`я погіршився, він неодноразово звертався до лікаря невропатолога, внаслідок стресу, спричиненим психологічним тиском на нього відповідачки ОСОБА_2 . Їй відомо, що відповідачка ОСОБА_2 погрожувала батьку розірвати з ним шлюб, якщо він не подарує їй 1/2 частину спірної квартири, що супроводжувалось постійними сварками та конфліктами (а.с. 1-37 том 1).

Посилається на те, що спірний договір дарування порушує її майнові інтереси і направлений на зменшення її частки у спадщині після смерті батька, тому вона має право на оспорювання цього правочину.

Узагальнені доводи відповідачів

27.03.2023 року представником відповідачки ОСОБА_2 - адвокатом Сіренком Ю.Є. подано відзив на позов. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те що позивачкою не надано жодного доказу примусу чи тиску на відповідача при укладенні спірного правочину. Договір дарування укладався сторонами особисто, без участі будь-яких представників, при цьому приватним нотаріусом, який посвідчував договір дарування, з`ясовано, що сторони діяли добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо були ознайомлені з нормами цивільного законодавства про недійсність правочину. При укладенні договору сторони засвідчили, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі. при укладенні оспорюваного договору дарування частки квартири. Відповідачі проживають разом з 15.02.2009 року, спочатку у цивільному шлюбі, а потім у офіційному, і за 14 років спільного життя сварок, конфліктів та будь-якого психологічного тиску у їх сім`ї не було. Натомість стосунки позивачки та відповідача свідчать про зворотнє. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 46-63 том 1).

11.05.2023 року та 15.05.2023 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов, в якому він визнав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що, уклавши спірний договір дарування частки квартири, він помилився. На оформлення договору він погодився внаслідок постійних погроз дружини ОСОБА_2 щодо розірвання шлюбу та постійних сварок з приводу відчуження на її користь частки в квартирі. Він погодився на оформлення договору дарування, прагнучи провести залишок життя спокійно (а.с. 73-78, 79-84 том 1).

18.12.2023 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Сіренка Ю.Є. надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких зазначає, що ОСОБА_2 не може бути відповідачкою за вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на 1/2 частку спірної квартири, а тому вона є неналежним відповідачем. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 178-193 том 1).

02.04.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Сіренка Ю.Є. надійшов відзив на заяву позивача про зміну предмета позову. В обґрунтування зазначає, що позивачкою не обґрунтовано, які саме норми чинного законодавства було порушено при реєстрації права власності на 1/2 частину спірної квартири. (а.с. 217-231 том 1).

Узагальнені доводи третьої особи

23.10.2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Стабровською О.А. подано письмові пояснення на позов, в обґрунтування яких зазначено наступне. У лютому 2022 року до неї звернулись відповідачі для консультації з приводу укладення договору дарування 1/2 частки квартири. Приватний нотаріус надала їм перелік необхідних документів. Відповідач надав їй оригінали зазначених документів для зняття копій та вони погодили дату посвідчення договору. 15.02.2022 року відповідачі з`явились до її офісу з оригіналами документів для посвідчення договору дарування 1/2 частки квартири. Перевіривши документи та поспілкувавшись зі сторонами правочину, щодо дійсності наміру його вчинення, роз`яснивши правові наслідки правочину, вона надала проект договору для ознайомлення та внесення правок. Відповідачі підтвердили, що все розуміють, зокрема наслідки вчинення правочину, після чого вони поставили підписи на договорі, у двох оригінальних примірниках. Крім того зазначає, що частка квартири, що відчужувалась, належала на праві власності ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, в наслідок чого він мав право на розпорядження квартирою/часткою чи часткою від частки квартири на власний розсуд. Таким чином, на її думку, підстави для визнання недійсним договору дарування частки квартири недійсним відсутні (а.с. 152-153 том 1).

Рух справи

Ухвалою суду від 08.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 40 том 1).

Ухвалою суду від 03.08.2023 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стабровську Оксану Анатоліївну (а.с. 119-120 том 1).

Ухвалою суду від 10.01.2024 року прийнято заяву представника позивачки адвоката Шутого Є.А. про зміну предмету позову (а.с. 203-204 том 1).

Ухвалою суду від 03.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті (а.с. 234 том 1).

У судове засідання, яке було призначене на 20.09.2024 року позивачка та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином. Від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі її представника. У попередніх судових засіданнях позивачка та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні, яке було призначене на 20.09.2024 року, відповідач ОСОБА_1 визнав позов та просив визнати договір дарування 1/2 частки спірної квартири, зазначив, що під час укладення оспорюваного договору припустився помилки.

У судовому засіданні, яке було призначене на 20.09.2024 року, відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Сіренко Ю.Є. заперечували проти позову, просили суд відмовити у його задоволенні.

Встановлені судом обставини

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка ОСОБА_3 є донькою відповідача ОСОБА_1 від першого шлюбу з ОСОБА_4 , який було розірвано 02.12.2008 року (а.с. 22).

З 27.12.2011 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 21).

30.06.2021 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір дарування, за яким позивачка безоплатно передала у власність свого батька ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловйовою М.В. за реєстровим №150 (а.с. 18-19 том 1).

15.02.2022 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_1 безоплатно передав у власність своєї дружини ОСОБА_2 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О.А. за реєстровим №89 (а.с. 15-18).

Норми права, які підлягають застосуванню та оцінка суду

Причиною виникнення спору стало питання про наявність підстав для визнання договору (правочину) недійсним за позовом особи, яка не є стороною такого правочину.

За доводами позивачки оспорюваний правочин порушує її права як спадкоємця свого батька - відчужувача частки квартири. У зв`язку з цим позивачка, як заінтересована особа, заперечує дійсність договору на підставі ч. 1 ст. 231 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Цивільного кодексу України судом визнається недійсним правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

З цього приводу суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, яке не повідомляє загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

У зв`язку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Для задоволення позову заінтересована особа повинна довести порушення таким договором її прав або охоронюваних законом інтересів.

Звертаючись з позовом у цій справі, позивачка зазначає про те, що оспорюваний правочин направлений на зменшення її частки у спадщині після смерті батька.

Тобто в обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що оспорюваний договір дарування порушує її майбутні майнові інтереси на спадкування квартири після смерті батька.

За змістом ст.ст. 1216,1218, 1220 Цивільного кодексу України спадкоємці мають право успадковувати майно, яке належало спадкодавцеві на момент смерті.

За життя власник майна розпоряджається майном на власний розсуд. Це є абсолютним правом власника , гарантованим Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на це тільки власник майна та сторона договору дарування, а саме відповідач, має право на оспорювання укладеного ним правочину з підстав, передбачених ч. 1 ст. 231 Цивільного кодексу України.

Висновки суду

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18.

У зазначених постановах також наголошується, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача судам не потрібно вдаватися до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд відмовляє у задоволенні позову з тієї підстави, що позивачка не є заінтересованою особою, яка за законом має право на оспорювання правочину, не надаючи правової оцінки спірному правочину.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідно до ч.1 п.2 ст.141 ЦПК України.

Відповідачами не подано заяв про відшкодування понесених ними судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Осіпенко