Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/191/24
Єдиний унікальний №733/420/24
Рішення

Іменем України

22 травня 2024 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді Вовченка А.В.,

при секретарі Пікуль Л.К..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ічня в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Ічнянської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги обґрунтувала, посилаючись на такі обставини.

З 1990 року позивач відкрито проживає разом зі своєю сім`єю в частині житлового будинку , що розташований в АДРЕСА_1 . Вищевказана частина будинку , в якій проживає позивач, належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеного 08.04.1957 року, реєстровий номер №1273. Співвласником іншої частини житлового будинку є ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного 08.09.2021 року, індексний номер №60247263. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що в даному житловому будинку зареєстрована вся її родина, а саме: вона, співмешканець ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 та співвласник іншої частини ОСОБА_2 , вказує ,що добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Житловий будинок був побудований в 1957 році та його вартість на даний час складає 86 324,00 грн.

Представник відповідача - Ічнянської міської ради у відзиві на позовну заяву просить у позові до міської ради відмовити, оскільки відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Ічнянська міська рада не приймала рішення про передачу у комунальну власність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а отже не набула статусу власника житлового будинку. Отже , пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином відсутні підстави для стягнення судового збору з Ічнянської міської ради.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Сакун І.А. пояснила , що

дійсно позивач добросовісно володіє даним нерухомим майном з 1990 року, на протязі більше 10 років проживає там, підтримує та благоустроює цей будинок, сплачує комунальні платежі, тому має право власності на нього за давністю володіння.

Представник відповідача Ічнянської міської ради у заяві просить розглядати справу без їх участі .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, в заяві , поданій через канцелярію суду просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач свої позовні про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовує тими обставинами, що з 1990 року відкрито проживає зі своєю сім`єю в частині житлового будинку, власник якого померла в 1986 році, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 (а.с.32).

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засідання підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Пояснили, що дійсно ОСОБА_1 проживає в частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , більше 10 років , власницею якого була ОСОБА_3 , яка виїхала до Криму та там і померла . За ці роки ніхто не претендував на дане помешкання. ОСОБА_1 підтримує будинок в належному стані, сплачує комунальні послуги.

В даному будинку зареєстрована позивач та члени її сім`ї, що підтверджується довідкою відділу ЦНАП Ічнянської міської ради (а.с.10).

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась (а.с.51).

Згідно відповіді на адвокатський запит документи нотаріального діловодства та архіву державних нотаріальних контор, приватних нотаріусів, які здійснювали діяльність на території АР Крим, а також документи, які зберігались в державних нотаріальних архівах а АР Крим та м.Севастополі, до державних нотаріальних архівів України передані не були (а.с.58-59).

Позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

За ці роки ніхто не пред`являв претензій щодо вказаної частини будинку. Спадкоємці, які прийняли спадщину невідомі.

Співвласником іншої частини житлового будинку є відповідач по справі ОСОБА_2 на підставі договору дарування, укладеного 08.09.2021 року, індексний номер №60247263.

Житловий будинок був побудований до 1957 року та його вартість на даний час складає 86 324,00 грн, що підтверджується копією технічного паспорту та довідкою-характеристикою, наданою ФОП « ОСОБА_11 №22 від 29.02.2024 року (а.с.12).

Згідно акту обстеження житлового будинку від 29 лютого 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрито і безперервно володіє та розпоряджається частиною житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 липня 1957 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Позивачем 27.11.2020 року виготовлений технічний паспорт на своє ім`я (а.с.13-17).

Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать

Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа.

Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

П.13. Постанови Пленуму можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Позивач, пред`являючи позов зазначила відповідачем Ічнянську міську раду, однак міська рада не приймала рішення про передачу у комунальну власність житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , а отже не набула статусу власника власника житлового будинку. Подібна правова ситуація міститься у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року по справі №607/21758/19. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Враховуючи, що відкрите і безперервне володіння позивачем зазначеним об`єктом нерухомості перевищує 10 років, то позивач має право на визнання за ним права власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Суд вважає, що в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивач просить визнати право власності, є добросовісним.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Позивач, пред`являючи позов зазначив відповідачем Ічнянську міську раду, однак міська рада не приймала рішення про передачу у комунальну власність житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , а отже не набула статусу власника власника житлового будинку, а тому в позові до Ічнянської міської ради необхідно відмовити.

Враховуючи вищезазначене, судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено, що позивач добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном - житловим будинком за адресою : АДРЕСА_1 на протязі більше 10 років, суд вважає, що позивач дійсно набув право власності на зазначене майно, у зв`язку з чим, задовольняє позовні вимоги.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Оскільки позивач не просила стягнути з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати під час подачі позову до суду, то розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 82, 200,218,206, 223,247 259, 263-265 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року, Постановою Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269 суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

В позові до Ічнянської міської ради відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , місце раєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП- невідомий , місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Відповідач: Ічнянська міська рада Прилуцького району Чернігівської області; , м.Ічня площа Шевченка,1.

Повний текст рішення складено 22 травня 2024 року.

Суддя А. В. Вовченко