ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4675/23 Головуючий суддя І інстанції Жорняк О. М.
Провадження № 22-ц/818/2818/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2024 року, по цивільній справі №619/4675/23, за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме вартість безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.12.2018 по 01.12.2022 в сумі 37636,92 грн, абонентської плати 166,18 грн, а всього 37803,10 грн та судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачу ОСОБА_1 , на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 13.04.2016 року № 525, належить нежитлові приміщення на 1-му поверсі, що розташоване у 3-х поверховому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 84,6 кв.м. Згідно з Законом України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі - продажу. Регулювання відносин по постачанню теплової енергії, що призначена для купівлі - продажу відбувається Правилами користування тепловою енергією №1198, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007р., що конкретизують норми права загального характеру з метою регулювання поведінки суб`єктів правовідносин у певній галузі. Відповідно до статті 24 ЗУ «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. 15.11.2017 року у житловому будинку АДРЕСА_1 було встановлено теплолічильник, що підтверджується Відомостями обліку споживання теплової енергії (додані до позовної заяви). Розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався згідно показань приладів обліку, встановленого в житловому будинку. Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитлових приміщеннях, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань (з урахуванням теплових втрат від наружної стіни будинку до місця установки приладу обліку відповідно до п. 7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71), які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням (п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198), а між власниками житла пропорційно площам квартир (п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ гід 21.07.2005 № 630).

Відповідно до вимог вказаного нормативу, КП «Харківські теплові мережі» провели нарахування по о/р № НОМЕР_1 безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.12.2018 по 01.12.2022 у розмірі 23 269,02 грн без нарахування абонентної плати за послуги з постачання теплової енергії.

У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнано окремим тепловим вводом, КП "Харківські теплові мережі" не мають технічної можливості здійснити їх відключення.

У письмовому відзиві ОСОБА_1 просила в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи його тим, що позивач не довів факт надання своїх послуг по централізованому опаленню належного їй нежитлового приміщення, та обладнання його приладами обігріву.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник КП «Харківські теплові мережі» Карачевцев В.Є. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача суму судового збору.

Вказав на те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам про те, що відповідачка є власницею нежитлового приміщення, розташованому у тепловому контурі 3-х поверхового житлового будинку з загальними внутрішньобудинковими комунікаціями, що система опалення нежитлових приміщень першого поверху є єдиною та неподільною з централізованою внутрішньобудинковою системою опалення.

У порушення ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» відповідач не уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» та отримував теплову енергію за потреби опалення за відсутності письмового договору. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення/відключення опалення, та актами обстеження системи теплоспоживання об`єкту, складеними представниками позивача. Ні приміщення відповідача, ні житловий будинок, у якому вони розташовані, не були обладнані приладами обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативними документами «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги є безпідставними і висновків суду не спростовують.

Вказала, що тільки при обстеженні системи теплоспоживання об`єкту 05.04.2021 року було встановлено, що система опалення нежитлових приміщень є єдиною та неподільною з внутрішньобудинковою системою опалення, але до цього сторонам про це не було відомо.

Визнає той факт, що 27.05.2021 було зроблено розрахунок теплового навантаження ВКТ/217 на нежитлові приміщення, які належать відповідачу, та нарахована заборгованість з 13.04.2016 року, яку згодом перерахували відповідно до показань приладу обліку теплової енергії з 01.12.2018 та відкрили особовий рахунок. Вважає, що внаслідок цього ніяких зобов`язань між сторонами до дати обстеження системи теплоспоживання об`єкту 05.04.2021 року не існували і заборгованість має нараховуватися з жовтня 2021 року і по грудень 2021 року, яка складає 1077,27 грн.

В результаті нарахування заборгованості за минулі роки позивач намагається отримати за рахунок відповідачки подвійну оплату за надані послуги, яка вже була нарахована мешканцям будинку, в тому ці вимоги ю безпідставними.

Звертає також увагу, що належне їй нежитлове приміщення від`єднано від системи централізованого опалення, а транзитні трубопроводи, які проходять транзитом через належні відповідачці нежитлове приміщення заізольовані, позивач не надав відповідних актів про підключення нежитлового приміщення відповідачки до опалення на початку опалювальних сезонів, а тому відповідно до діючого порядку у відповідача немає підстав для сплату послуг позивача, які їй фактично не надавались.

Також вважає, що позивач не надав розрахунок за фактично відпущену теплову енергію, виконаного відповідно до вимог п. 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженого постановою КМУ від 03.10.2007, п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенням, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду- скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача згідно зі змістом позовної заяви за період з 01.12.2018 року по 01.12.2022 року суду не надано.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до відповідно до договору купівлі-продажу від 13.04.2016 року № 525 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресом: АДРЕСА_1 .

КП «ХТМ» веде господарську діяльність з вироблення, транспортування та постачання споживача теплової енергії на підставі відповідних ліцензій.

На підставі рішення Виконавчого комітету ХМР «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» від 23.12.1998 року № 1407 в редакції рішення від 30.09.2003 року № 946 КП «ХТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 обладнаний централізованою системою теплопостачання, нежитлові приміщення є невід`ємною частиною житлового будинку.

01.12.2021 з ОСОБА_1 було укладено індивідуальний договір на надання послуги з постачання теплової енергії.

Так, за зазначений період, який є предметом розгляду суду, складено акти представниками КП «Харківські теплові мережі» про обстеження системи теплоспоживання об`єкту, підключення та відключення вказаного будинку до джерела теплової енергії: № 177/8597 від 25.10.2018 р., № 177/9470 від 09.04.2019 р.; № 177/12166 від 20.10.2020 р., № 177/11159 від 08.04.2020 р.; № 177/10289 від 28.10.2019 р.; № 177/13048 від 12.04.2021 р.; № 177/13958 від 14.10.2021 р.; № 177/15071 від 22.10.2022 р.

В акті КП «Харківські теплові мережі» №177/1920 від 05.04.2021 року обстеження зазначається, що нежитлове приміщення площею 84,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , система опалення нежитлового приміщення єдина з житловим будинком, споживачу ОСОБА_1 приписано укласти договір на споживання теплової енергії.

05 квітня 2021 року представниками КП «Харківські теплові мережі» складений акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту № 177/1920 № 177/1921, згідно якого система опалення нежитлових приміщень першого поверху є єдиною та неподільною з внутрішньобудинкової системи опалення. Дані нежитлові приміщення розташовані у тепловому контурі 3-х поверхового житлового будинку з загальними внутрішньобудинковими комунікаціями та запропоновано укласти договір купівлі - продажу теплової енергії у гарячій воді на потреби опалення з КП «ХТМ», надати робочий проект або розрахунок теплового навантаження на опалення займаних нежитлових приміщень виконаний проектною організацією, яка має ліцензію на виконання даних видів робіт, для подальшого узгодження Центром контролю та обліку теплопостачання КП «ХТМ».

На спростування позовних вимог відповідачем зазначено, що нежитлове приміщення не було підключено до централізованої системи опалення, а був газовий котел який виконував функції опалення, котрий з часом демонтували. Відповідач починаючи з квітня 2016 року і по наступний час використовує вищезазначене нежитлове приміщення, як склад. При володінні вищезазначеними нежитловими приміщеннями колишнім власником, так і нею, у них ніяких зобов`язань перед КП «Харківські теплові мережі» не виникало, самовільного підключення до системи мережі центрального теплопостачання не робили.

Як на підставу позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що ОСОБА_1 має заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 37636,92 грн за період з 01 грудня 2018 року по 01 грудня 2022 року, абонентську плату 166,18 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії .

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону та узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

З матеріалів справи убачається, що з 13.04.2016 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об`єкта нерухомості 20, на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2016 року. Відповідач ОСОБА_2 є споживачем та несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Матеріали справи свідчать про те, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , обладнані системою опалення, яка є єдиною із системою опалення будинку, що підтверджується актом обстеження від 05 квітня 2021 року № 177/1920.

Як свідчать акти про підключення та відключення опалення в житловому будинку АДРЕСА_1 : №№№ 177/8597 від 25.10.2018 р., № 177/9470 від 09.04.2019 р.; № 177/12166 від 20.10.2020 р., № 177/11159 від 08.04.2020 р.; № 177/10289 від 28.10.2019 р.; № 177/13048 від 12.04.2021 р.; № 177/13958 від 14.10.2021 р.; № 177/15071 від 22.10.2022 р., які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації, вказаний будинок підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і зазначені нежитлові приміщення також були підключені до центрального опалення.

За період користування тепловою енергією у вказаному нежитловому приміщенні з 01 грудня 2018 по 01 грудня 2021 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 37803,10 грн.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на спростування акту КП «Харківські теплові мережі» №177/1920 від 05.04.2021 року та доказів на підтвердження від`єднання нежитлового приміщення від єдиної системи опалення з житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , або ненадання таких послуг за період з 01 грудня 2018 по 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 суду не надано.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з 01 грудня 2018 відповідач не користувався належними йому на праві власності нежитловим приміщенням.

Разом з тим, позивач не спростував заперечень відповідачки, які вона навела у відзиві на позов про те, що до обстеження системи теплоспоживання її нежитлового приміщення 05.04.2021 не було встановлено, що система опалення нежитлових приміщень є єдиною та неподільною з внутрішньобудинкової системи опалення і до вказаної дати ані позивач, ані відповідачка не знали про це. Це узгоджується з тим, що згідно матеріалів справи нежитлове приміщення відповідачки дійсно не облаштоване приладами опалення, через нього проходять заізольовані транзитні трубопроводи, внаслідок чого лише після виявлення під`єднання вказаних трубопроводів до системи централізованого теплоспоживання житлового будинку 27.05.2021, тобто після опалювального сезону, був здійснений розрахунок теплового навантаження ВКТ/217 на нежитлові приміщення, які належать відповідачці, та нарахована заборгованість за минулі роки. Позивач також не спростував заперечення відповідачки про нарахування заборгованості до виявлення вищевказаного приєднання її нежитлових приміщень, оскільки за діючим порядком ці нарахування вже були здійсненні на всіх жильців житлового будинку. Тому, колегія суддів вважає доведеною заборгованість відповідачки з початку першого опалювального сезону після виявлення вказаної обставини та оформлення на відповідачу особистих рахунків №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . А саме: за рахунком № НОМЕР_1 згідно наданого позивачем розрахунку складає з жовтня 2021 року по грудень 2021 року - 1077, 27 грн.; за рахунком № НОМЕР_2 згідно наданого позивачем розрахунку складає за період з 01.12.2021 року по 01.12.2022 складає 14367,90 грн., та заборгованість за абонентською платою за період з 01.12.2021 по 01.12.2022 на суму 166,18 грн., а всього: 1077, 27 + 14367,90 + 166,18 = 15 611,35 грн. Решта позовних вимог, на суму 37803,10 - 15 611,35 = 22 191,75 грн. належними, допустимими та достатніми доказами, які б виключали обґрунтовані сумніви у їх подвійному нарахуванні - позивачем до суду не надані. Тому колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити частково, на суму 15611,35 грн., в іншій частині у задоволенні позову слід відмовити, за його недоведеністю.

Щодо посилання відповідача на той факт, що дане нежитлове приміщення не було підключено до централізованої системи опалення, а був газовий котел який виконував функції опалення, котрий з часом демонтували. Відповідач починаючи з квітня 2016 року і по теперішній час використовує вищезазначене нежитлове приміщення, як склад. При володінні вищезазначеними нежитловими приміщеннями колишнім власником, так і нею, у них ніяких зобов`язань перед КП «Харківські теплові мережі» не виникало, самовільного підключення до системи мережі центрального теплопостачання не робили, судовою колегією не приймається.

Відповідно до акту КП «Харківські теплові мережі» №177/1920 від 05.04.2021 року обстеження з якого вбачається, що будинок та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , оснащені єдиною системою опалення з житловим будинком.

Доказів відключення нежитлових приміщень, які належать відповідачу від мереж централізованого опалення, або ненадання таких послуг за період з 01 грудня 2018 року по 01 грудня 2021 року, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги - задовольнити частково.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою сплатило судовий збір 2 684,00 грн та 4026 (а.с.1,187)

Таким чином з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (41%), тобто у розмірі 2 684+4026/15611,35/37803,10 = 2 751,10 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»- задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2024 - скасувати та ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, тел. , 7379400, E-mail ) заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2021 року по 01.12.2022 на суму 15 445,17 грн. та заборгованість за абонентською платою за період з 01.12.2021 по 01.12.2022 на суму 166,18 грн., а всього заборгованість на суму 15611,35 грн.

В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити, за його недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2 751,10 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.