г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1865/23
Номер провадження 2/213/911/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Мазуренка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Дудареєвої В.С.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач оплату за отримані послуги належним чином не здійснювала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року у розмірі 36 237,55 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року у розмірі 155,18 грн. Вказані суми заборгованості, а також інфляційні втрати в розмірі 2467,76 грн та 3% річних у розмірі 881,36 грн, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Про причини неявки представник позивача та відповідач не повідомили.

Від представника відповідача адвоката Гливук М.І. надходило клопотання про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання

всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

19 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов. З відзиву видно, що факту реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не заперечує, однак проживала за місцем реєстрації невеликий проміжок часу, ще до виникнення заборгованості, власником квартири не є. З 2016 по кінець 2019 року ОСОБА_2 проживала в селищі Авангард Дніпропетровської області, з січня 2020 року по АДРЕСА_2 . Позивачем не надано доказів та не доведено проживання відповідача в спірній квартирі та користування житлово-комунальними послугами, а отже і виникнення зобов`язання з оплати таких послуг. Також вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з вимогами за період з 01.11.2019, а може заявити вимогу про стягнення боргу за період з 05.05.2020 по 05.05.2023. Просить відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказують, що за адресою виникнення боргу відповідач є належним споживачем комунальних послуг позивача у період виникнення заборгованості та в розумінні Закону України «Про теплопостачання» є суб`єктом, який зобов`язаний здійснювати оплату за надані послуги. Доводи представника відповідача викладені у відзиві стосовно відсутності обов`язку ОСОБА_2 з оплати комунальних платежів, зводяться до небажання здійснювати оплату за отримані послуги. Також вказують, що строки позовної давності продовжено на строк дії карантину, що передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (СОVID-19)». Законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020. Твердження представника відповідача в цій частині вважає безпідставними. Розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 9 000 грн вважають неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Просять позов задовольнити.

Позовна заява надійшла до суду 10 травня 2023 року.

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року позов залишено без руху.

15 червня 2023 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

03 серпня 2023 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

22 лютого 2024 року представником відповідача подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 21 березня 2024 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19 квітня 2024 року надійшов відзив на позов.

01 травня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає встановленими такі обставини.

АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з постачання теплової енергії/ централізованого опалення.

Як видно із довідки Центру адміністративних послуг «ВІЗА» виконавчого комітету Криворізької міської ради від 16.05.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 11.06.2015 (а.с.15). За вказаною адресою, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.6).

Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія до житла відповідача, однак остання вчасно оплату за надані послуги не здійснювала, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року нараховано 37 884,33 грн, споживачем оплати здійснено не було. З урахуванням проведених перерахунків заборгованість становить 36 237,55 грн. Заборгованість з плати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.03.2023 склала 155,18 грн (а.с.7).

Позивачем за період з січня 2020 року по лютий 2022 року здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 2467,76 грн; 3% річних за період з 01.13.2019 по 01.02.2022 в розмірі 881,36 грн (а.с.8).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з неналежного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг.

Згідно із статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила), які діяли станом на дату виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який вступив в дію 01 травня 2019 року, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні із споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.3 ст.9 Закону №2189-VІІІ).

Встановлено судом, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 20.04.2016 по справі 6-2951цс15.

Згідно з пунктом 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Отже, виходячи з п.12, 21 Правил №630 нарахування оплати за послуги централізованого опалення квартири не залежить від кількості зареєстрованих осіб в квартирі, а визначається відповідно до розміру опалювальної площі. Таким чином, власник (користувач) квартири зобов`язаний здійснювати оплату комунальних послуг за опалення незалежно від фактичного користування вказаними послугами.

Виходячи з викладеного, заперечення представника відповідача викладені у відзиві стосовно відсутності у відповідача підстав для оплати комунальних послуг за адресою її реєстрації, у зв`язку з не проживанням за такою адресою, суд відхиляє як необґрунтовані та такі не відповідають положенням діючого законодавства. Окрім того, будь-яких доказів щодо проживання за іншими адресами, на підтвердження викладених у відзиві обставин, відповідачем не надано.

Нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію за спірний період відповідачу здійснювалось за нормативно встановленими тарифами, які встановлювались відповідними Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Інформація про вартість опалення та тарифи на комунальні послуги є загальнодоступною для населення.

Пунктом 18 Правил №630 було передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03.12.2020 (набрав чинності 01.05.2021), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Після опублікування позивачем 01.10.2021 Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01.11.2021 вважається що такий договір укладено між позивачем і відповідачем. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними.

Із розрахунку позивача видно, що споживачем в період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року не здійснювалась оплата за отримані послуги з централізованого опалення, внаслідок чого виникла заборгованість.Із заявами чи скаргами щодо неправильного нарахування вартості отриманих послуг, неповноти розрахунків або для здійснення перерахунку нарахованих платежів, відповідач до АТ «Криворізька теплоцентраль» не зверталась, таких доказів суду не надано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає доведеним факт утворення заборгованості відповідача з оплати за надані послуги за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року у розмірі 36 237,55 грн та заборгованості по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року у розмірі 155,18 грн.

Відповідачем та її представником вказаний розмір заборгованості не спростований, свого розрахунку не наведено, доказів про іншу суму заборгованості або про її відсутність суду не надано.

Щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом, суд зазначає таке.

Норми статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51).

Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки, як зазначалось вище, відповідно до Правил №630 оплата наданих комунальних послуг повинна була вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач, починаючи з наступного місяця після першої несплати (неповної оплати) за надані послуги мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як встановлено судом, в період виникнення заборгованості, починаючи з листопада 2019 року відповідачем не здійснювалась оплата за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), а тому з грудня 2019 року позивач мав можливість реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд.

Як встановлено судом, первинна позовна заява надійшла до суду 10 травня 2023 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період до 10 травня 2020 року.

Разом з тим, слід зазначити, що Законом України №540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесенні змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, Кабінетом Міністрів України 11 березня 2020 року прийнято постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував. Карантин скасований на всій території України з 1 липня 2023 року відповідною постановою КМУ.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Отже, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з листопада 2019 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Таким чином доводи представника відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності по вимогам до 05 травня 2020 року не є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, доводи представника відповідача суд вважає необґрунтованими, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за комунальні послуги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми та надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносила плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги,суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в розмірах, вказаних позивачем.

Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Виходячи з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з урахуванням приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання про стягнення понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн, суд керується наступним.

Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи викладене та оскільки суд відшов висновку про задоволення позовних вимог, понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 261, 267, 509, 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247 ч.2, 263-265, 268, 273, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року у розмірі 36 237,55 грн, заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року у розмірі 155,18 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 467,76 грн, 3% річних у розмірі 881,36 грн, а всього 39 741 (тридцять дев`ять тисяч сімсот сорок одна) грн 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 2 684(дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», місцезнаходження: вул. Електрична, 1, м. Кривий Ріг, 50014, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 21 травня 2024 року.

Суддя В.В. Мазуренко