Провадження №: 2-о/336/501/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про прийняття заяви до розгляду

та відкриття провадження в справі

23 грудня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Дмитрюк О.В., перевіривши виконання вимог ст. ст. 175, 193 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Тивоненко Данило Русланович, заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А :

13.12.2024 через систему «Електронний суд» до Запорізького районного суду Запорізької обл. надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

За заявою просить оголосити фізичну особу, номер обслуги 1 гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - померлим.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2024 головуючим у цивільній справі визначено суддю Дацюк О.І.

Ухвалою судді від 18.12.2024 задоволено заяву судді Дацюк О.І. про самовідвід.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 головуючим у цивільній справі визначено суддю Дмитрюк О.В..

Заява підлягає розгляду в суді у порядку цивільного судочинства. Заявником дотримані правила про підсудність, форму, зміст заяви та інші вимоги цивільного процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного суддя вбачає підстави для прийняття заяви до розгляду і відкриття провадження у справі.

Справу належить розглядати за правилами окремого провадження.

Заяви та клопотання заявника разом з заявою не подавались.

Разом з цим, суддя вважає за необхідне роз`яснити, що глава 4 розділу IV ЦПК України врегульовує розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Розгляд справ даної категорії проводиться на виконання положень ч. 4 ст.293 ЦПК України у складі одного судді і двох присяжних.

Так, оголошення фізичної особи померлою слід відрізняти від встановлення факту смерті у певний час (п.5 ч.2 ст.293, пп. 8,9 ч.1 ст.315 ЦПК України) та встановлення факту реєстрації смерті. Встановлення факту смерті у певний час здійснюється судом у разі неможливості реєстрації органом РАЦС факту смерті.

На необхідність чіткого розмежування вказаних категорій справ звертається увага й у Постанові ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Вказані справи, хоча і розглядаються судом в порядку окремого провадження, тобто, процесуально схожі, однак відрізняються за предметом доказування в межах певної категорії.

При встановленні факту смерті, час і місце смерті особи достовірно відомі, однак реєстрація смерті у відповідних органах не здійснена, документи, які підтверджують цю подію, втрачені, відповідно, унеможливлена державна реєстрація факту смерті. Доведенню підлягають й ті обставини, що смерть не була і не може бути зареєстрована у зв`язку із відсутністю відповідних документів.

Істотно відрізняється коло обставин, які підлягають встановленню при оголошенні особи померлою. При розгляді справ даної категорії суд виходить не з факту смерті, а лише з її припущення. Відповідно, до предмета доказування входить не факт смерті фізичної особи, а обставини, вичерпно зазначені у ст. 46 ЦК України - відсутність відомостей про місце перебування особи протягом встановленого часу тощо.

Виходячи зі змісту положень статтей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою (про яку немає відомостей про місце її перебування в місці її постійного проживання) на підставі частини першої статті 43 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва; відповідний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у справах про встановлення факту смерті чи народження.

За роз`ясненнями п.1 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, із врахуванням положень Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», вочевидь, до заінтересованих осіб слід віднести й уповноважену на призначення певної виплати сім`ї військовослужбовця.

У зв`язку з вищевикладеним, суддя вважає доцільним залучити до участі у справі заінтересовану особу Міністерство оборони України.

Підстав для витребування доказів за ініціативою суду на стадії відкриття провадження в справі немає.

Керуючись ст. ст. 187, 293, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А :

Залучити до участі у справі, як заінтересовану особу Міністерство оборони України.

Прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), представник заявника адвокат Тивоненко Данило Русланович ( АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Міністерство оборони України (м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Справу розглядати за правилами окремого провадження.

Призначити справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться в приміщенні Шевченківського районного суду о 09-00 годині 06 лютого 2025 року.

Повідомити учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання.

Надіслати копії ухвали учасникам справи.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки https://court.gov.ua/sud0827/

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Дмитрюк

Стаття 43. Права та обов`язки учасників справи

1. Учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

2. Учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

3. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

4. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

5. Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

6. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

7. Учасник справи звільняється від обов`язку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі. У такому разі копії відповідних документів іншим учасникам справи направляє суд. Якщо обсяг документів є надмірним, суд направляє учасникам справи тільки копії процесуальних документів та повідомлення про можливість ознайомитися з іншими матеріалами в приміщенні суду або через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

8. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

9. Якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Стаття 49. Процесуальні права та обов`язки сторін

1. Сторони користуються рівними процесуальними правами.

2. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

3. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

4. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

5. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

6. Суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

7. Сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

8. Заявник та заінтересовані особи у справах окремого провадження мають права та обов`язки сторін, крім випадків, передбачених у розділі IV цього Кодексу