Ухвала

18 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 331/5576/21

провадження № 61-16731ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Кушнарьова Євгенія Ігоровича як представника ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Бахматська Тетяна Михайлівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Синявська Наталія Вікторівна, про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати недійсним договір довічного утримання від 10 червня 2021 року, укладений між нею та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т. М., реєстровий № 2920.

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя рішенням від 18 червня 2024 року позов задовольнив. Визнав недійсним договір довічного утримання від 10 червня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т. М., реєстровий № 2920. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Запорізький апеляційний суд постановою від 30 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кушнарьова Є. І. залишив без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року - без змін.

11 грудня 2024 року адвокат Кушнарьов Є. І. як представник ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року (повний текст якої складено 11 листопада 2024 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 337/5653/19, від 18 грудня 2020 року у справі № 520/9320/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 447/2297/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц, від 24 січня 2023 року у справі № 731/43/21, від 29 серпня 2019 року у справі № 591/2370/17, від 25 вересня 2024 року у справі № 296/11400/19, від 15 березня 2023 року у справі № 288/1366/21, від 15 травня 2023 року у справі № 522/9246/19, від02 серпня 2023 року у справі № 138/246/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 336/6427/20, від 29 березня 2024 року у справі № 523/13811/21.

Разом із цим, посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не заслуговують на увагу, оскільки висновок, на який посилається скаржник, не є висновком Верховного Суду у розумінні статті 263 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, зокрема містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.

Разом із цим, адвокат Кушнарьов Є. І. як представник ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про зупинення дії рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, яке мотивовано тим, що позивач може скасувати заборону нерухомого майна, застосувати наслідки недійсності договору та відчужити квартиру, у зв`язку з чим, у разі задоволення касаційної скарги, буде ускладнено поворот виконання судового рішення, чим будуть порушені права відповідача.

Клопотання підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи, що дія рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року може потягнути виникнення, зміну та припинення прав і обов`язків учасників справи та інших осіб щодо предмета спору в разі можливого її скасування, суд вважає за необхідне зупинити дію рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Разом з тим, постановою Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, отже підстав для задоволення клопотання про зупинення дії постанови Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року немає.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Кушнарьова Євгенія Ігоровича як представника ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року.

Витребувати з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу № 331/5576/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Бахматська Тетяна Михайлівна , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу, Синявська Наталія Вікторівна, про визнання недійсним договору довічного утримання.

Клопотання адвоката Кушнарьова Євгенія Ігоровича як представника ОСОБА_1 про зупинення дії рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року задовольнити частково.

Зупинити дію рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов