Справа № 461/4109/24
Провадження № 2-з/461/11/24
УХВАЛА

17.05.2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., розглянувши заяву адвоката Задорожного Івана, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу та відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням умов договору,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Задорожний І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, який на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та транспортний засіб, який на праві власності належить останньому.

Заявник зазначає, що ОСОБА_3 неодноразово не виконував свої зобов`язання перед контрагентами, тому на даний час, останній, як власник вищевказаного майна має реальну можливість і може вчиняти дії по відчуженню свого майна для приховування грошових коштів з метою унеможливлення фактичного виконання судового рішення або інші неправомірні дії, які можуть призвести до арешту цього майна.

Крім того, адвокат Задорожний І. вказав, що 01.07.2021р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов, якого ОСОБА_3 зобов`язується збудувати для ОСОБА_2 i ОСОБА_1 та зареєструвати за ними право власності на збудований житловий будинок. Відповідно до п.1.2 Договору всі основні будівельні роботи (фундамент, стіни, міжповерхові перекриття та дах) ОСОБА_3 зобов`язаний був завершити в строк до 31.03.2022p., однак цього не зробив. Тому замовники в односторонньому порядку розірвали укладений договір та вимагають у ОСОБА_3 повернути усі сплачені кошти за вказаним договором, у сумі що еквівалентна 50 000 доларів США та відшкодувати збитки, завдані несвоєчасним виконанням умов договору, та пов`язаних із збільшенням вартості аналогічної нерухомості, але не менше 10% від повної вартості будинку (6000 доларів США). Додатково наголосив, що за заявою замовників органами досудового розслідування відкрито кримінальне провадження за фактом невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань.

Враховуючи вищенаведене, вказав, що існує реальна загроза тому, що після подання позову про стягнення авансового платежу та відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням умов договору, відповідачем будуть вчинятися дії щодо майна, зокрема відчуження такого іншим третім особам, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо майна. Вказані дії в подальшому можуть реально ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення поданого нами позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 1 статті 253 ЦПК України.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Судом встановлено, що адвокат Задорожний І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу та відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням умов договору.

Згідно із п. п. 4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є існування реальної загрози того, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Співмірність у застосуванні заходів забезпечення позову передбачає дотримання судом такого балансу інтересів сторін, що виключає як надмірні негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову для приватних прав та інтересів відповідача, так і негативні наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для прав та інтересів позивача, пов`язаних із публічних інтересів правосуддя, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд приходить до переконання, що заявником не було достатньо обґрунтовано припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Такий висновок суду відповідає положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 pоку, згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна або обмежений у праві власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у заяві про забезпечення позову заявником не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовляє у задоволенні відповідної заяви.

Керуючись ст. ст. 149-152 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Задорожного Івана, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Повний текст ухвали виготовлено 21 травня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.Д. Мироненко