Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Волинської Вікторії Іванівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Катющенко В.П., у справі № 755/16579/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області. Просив встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року його матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище у першому шлюбі - ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», вказуючи, що встановлення даного факту йому необхідне для подальшого звернення до підрозділу державної міграційної служби із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Волинська В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. На думку представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище у першому шлюбі - ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», мотивувавши свої висновки тим, що ОСОБА_1 не надано доказів звернення із заявою щодо набуття громадянства до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, а також повернення йому відповідної заяви. Постановленням оскаржуваної ухвали судом було обмежено ОСОБА_1 у праві на доступ до правосуддя.

В судовому засіданні адвокат Волинська В.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище у першому шлюбі - ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було надано суду доказів звернення із відповідною заявою щодо набуття громадянства до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні та за результатами розгляду такої заяви було прийнято відповідне рішення, а у разі незгоди із таким рішенням - його було оскаржено у відповідному порядку. У той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що заявнику було повернуто документи за наявності підстав, які слугували підставами для звернення до суду із цією заявою, задля отримання судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, відтак, за висновком суду першої інстанції, звернення до суду із цією заявою є передчасним, оскільки чинним законодавством передбачено інший порядок підтвердження наявності підстав для набуття громадянства.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п. 27 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно з пунктом 44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, одним із документів на підтвердження обставин для встановлення належності до громадянства України є рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Крім того, п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Чинним законодавством не передбачено обов`язкового звернення особи із заявою про встановлення належності або набуття громадянства України, до територіального підрозділу Державної міграційної служби України та отримання відмови у задоволенні заяви, перед зверненням до суду із вимогами про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище у першому шлюбі - ОСОБА_2 , дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», з тих підстав, що встановлення належності або набуття громадянства України проводиться в позасудовому порядку відповідними державними органами, а заявником не доведено неможливість оформлення належності до громадянства України шляхом звернення до компетентних органів Державної міграційної служби України, при цьому не врахував, що предметом вимог заявника було не отримання громадянства, а встановлення факту, що має юридичне значення, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України, що передбачено також і спеціальним законодавством.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року № 365/762/17.

Відтак, помилкова ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Волинської Вікторії Іванівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року скасувати та направити справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: