РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/343/24

Провадження № 2/293/247/2024

22 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Черняхів цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

05.03.2024 АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 , за змістом якого просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.10.2017 у розмірі 89801,07 гривень та судові витрати у розмірі 2422,40 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами" складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 03.10.2017 позивач вважає договором приєднання, та містить умови договору банківського рахунку. Підписавши анкету заяву відповідач підтвердив, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», з якими він самостійно ознайомився на сайті банку.

На виконання умов договору позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт, який поступово було збільшено до 70000 гривень, та надав ОСОБА_1 у користування кредитну картку. В процесі користування кредитним рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40,8%.

07.03.2023 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, шляхом проставлення підпису на планшеті, чим підтвердив погодження з банком істотних умов кредитного рахунку.

Дію укладених між сторонами договорів позивач підтверджує фактом користування відповідачем картковим рахунком та відповідно використанням кредитних коштів.

В порушення узятих на себе зобов`язань відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 72467,07 гривень та заборгованість за простроченими відсотками 17334,00гривень, яку позивач просить стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк».

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.03.2024 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

18.03.2024 суд у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1

19.03.2024 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвала суду про відкриття провадження, позов з додатками були направлені відповідачу за адресою реєстрації, та були вручені відповідачу особисто 29.03.2024, що підтверджується витягом з офіційної веб-сторінки АТ "Укрпошта" за трекінгом поштового відправлення 683, однак правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, неподання відзиву на позов, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

03.10.2017 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується відповідною анкетою-заявою (а.с. 29). У анкеті - заяві зазначено, що позичальник підписанням вказаної заяви відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становить договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Крім того, зазначеною анкетою-заявою встановлено, що відповідач погодився із збільшенням строку позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та погодився з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку. Також підтвердив, що користування послугами банку, після дати публікації на сайті банку змінених умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції умов та правил.

07.03.2023 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку № НОМЕР_1 , тип «Універсальна Gold», строк дії 12/26, а також підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с.31-54,55-62).

Підписанням заяви про приєднання відповідач на підставі статті 634 Цивільного кодексу України приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Автоплатежі», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», прийняв всі права та обов`язки, встановлені в Договорі та зобов`язався їх належним чином виконувати. Пунктом 9.2. розділу Істотні та інші умови договору «Кредитні картки» визначено термін дії договору 12 місяців з пролонгацією (п. 8. договору). Процентна ставка, відсотків річних складає 42,0% для карт Універсальна, та 40,8 % для карт «Універсальна Gold» (п. 9.3. договору).

Згідно банківської виписки по рахунку за договором б/н від 03.10.2017 відповідач ОСОБА_1 користувався наданими позивачем кредитними картками та відповідно кредитними коштами. На виконання договору №б/н від 03.10.2017 позивач надав відповідачу кредитну картку № НОМЕР_2 зі терміном дії до 08/21, тип картки «Універсальна», після спливу строку дії першої картки відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_3 , строк дії 03/25, тип картки Універсальна, на підставі заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідач отримав додаткову кредитну картку № НОМЕР_1 , тип «Універсальна Gold», строк дії 12/26 (а.с. 63-71).

Відповідно до розрахунку позивача, станом 25.02.2024 заборгованість за договором кредитного рахунку №б/н від 03.10.2017 становить 89801,07гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 72467,07гривень, заборгованість за простроченими відсотками 17334,00 гривень (а.с.17-28).

В матеріалах справи також наявні дані про верифікацію відомостей щодо відповідача, а саме: копія паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , що завірена підписом співробітника банку 02.01.2023 (а.с. 82-85).

На підтвердження правомірності позовних вимог до позову позивачем додані паспорт споживчого кредиту, витяг з «Тарифів», витяг з протоколу №44 засідання Правління від 07.09.2017, витяг з Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", витяг з «Тарифів» (а.с. 55-62, 72-73, 74-81, 92-184).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Укладений договір між сторонами позивач вважає договором приєднання, який за своєю правовою природою є змішаним та містить у собі умови банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обґрунтовуючи право вимоги до відповідача, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.10.2017, посилався також на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Натомість суд звертає увагу позивача на те, що Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначив, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) зроблено висновок про те, що роздруківка Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови і правила надання банківських послуг.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок та умови нарахування відсотків, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, банк (позивач) не надав доказів, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву б/н від 03.10.2017, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків, їх збільшення в процесі користування кредитним рахунком.

Аналізуючи викладене, суд не розцінює Умови та Правила надання банківських послуг на які посилається позивач в позові як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 03.10.2017 шляхом підписання заяви б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачем ОСОБА_1

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 543/96-В від 22 листопада 1996 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та "Умов та Правил надання банківських послуг", оскільки "Умови та Правила надання банківських послуг" це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору 03.10.2017 з відповідачем АТ КБ "Приват Банк" (позивач) дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи те, що анкета-заява б/н від 03.10.2017 не містить домовленості сторін про порядок та умови нарахування відсотків, а доказів ознайомлення та підписання відповідача з "Умови та Правила надання банківських послуг", тарифами банку, які передбачають сплату відсотків та їх збільшення за користування кредитом позивачем не надані, підстави для стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за зміненою відсотковою ставкою, що становить 40,8% за користування кредитом у розмірі 17334,00 гривень відсутні.

Що стосується заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.03.2023, яка підписана відповідачем у справі, то слід зазначити, що за змістом цієї заяви не має жодного посилання на те, що така заява є складовою анкети-заяви б/н від 03.10.2017 і має до неї будь-яке відношення. При цьому за вимогами позову, позивач просить стягнути заборгованість саме за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.10.2017, щодо якого відсутнє підтвердження узгодження нарахування процентів та штрафних санкцій.

Таким чином, заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.03.2023 містить загальну інформацію, а не відсоткову ставку за користування кредитними коштами наданими на підставі анкети-заяви від 03.10.2017.

З вказаних підстав, суд відмовляє у задоволені позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках.

Посилання позивача на те, що істотні умови договору погоджено у паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем ОСОБА_1 25.05.2021, суд не приймає до уваги, оскільки анкета-заява від 03.10.2017 не містить умов про те, що невід`ємною складовою частиною договору є паспорт споживчого кредиту.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.05.2022 (справа 393/126/20) висловлена правова позиція, згідно якої паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті споживчого кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

В той же час суд зазначає, що банк зважаючи на норми ст. 530 ЦК України, за змістом якої встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Факт користування відповідачем кредитним картковим рахунком також не свідчить про виконання банком статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та не доводить, що відбулося свідоме прийняття відповідачем тих умов, на які вказує позивач.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості та банківську виписку по рахунку відповідача, яка свідчить, що відповідач користувався кредитними картками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 та кредитними коштами, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту).

Відповідачем зазначені обставини не спростовано, доказів сплати заборгованості суду не надано.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 72467,07 гривень заборгованості за тілом кредиту.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру до задоволених позовних вимог в розмірі 1954,81 грн. із розрахунку: (2422,40 х 72467,07): 89801,07.

Керуючись статями 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.10.2017 у розмірі 72467 (сімдесят дві тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 07 копійок та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1954 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 81 копійку.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,

адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50

Відповідач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_4

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ