КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Літвіновим Олексієм Віталійовичем, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Панченко О.М. в м. Київ 07 жовтня 2024 року про відмову в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення грошових коштів, повернення безпідставно списаних відсотків, про об`єднання та спільний розгляд з первісним позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року відкрито провадження в справі за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12 липня 2018 року в розмірі 182043,16 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що «monobank» є мобільним банком, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Онбординг відбувається шляхом верифікації клієнта очно на точці видачі; верифікації клієнта очно у відділенні банку, верифікації клієнта очно співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці; верифікація клієнта очно кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником банку дистанційно; ДІЯ шеринг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Витяг з Умов та Тарифи за карткою monobank додаються до позову.

Відповідно до п.п. 4.2.19 п. 4 Розділу І на постійній основі, але не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, клієнт зобов`язаний ознайомлюватися з чинною редакцією договору, що розташований за посиланням https://www.monobank.ua/terms та/або в мобільному додатку, з метою виконання умов договору з урахуванням можливих змін до нього. Згідно з п. 1 Розділу 1 «Терміни та визначення» Умов мобільний додаток - сервіс банку, що дозволяє надавати клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Розділу 1 Умов банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжних карток та/або мобільного додатка, згідно умов Договору, в тому числі платіжної системи MasterCard/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів НБУ. Згідно з п.п. 2.3 п. 2 Розділу 1 Умов, відповідно до ст. 628 ЦК України договір, що укладається між банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит. Відповідно до п. 5.3, 5.81. п. 5 Розділу 1 Умов клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. П.п. 2.1, 2.4, 2.5 п. 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «monobank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Платіжна картка передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується банком: (І) при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону, або (ІІ) при активації клієнтом віртуальної картки в мобільному додатку. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

Надання і обслуговування кредиту обумовлене п. 5 розділу ІІ Умов. Також п. п. 5.5 - 5.19 п. 5 Розділу ІІ Умов визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання клієнтом за договором.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 12 липня 2018 року, якою визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови.

На підставі укладеного договору відповідачу надано кредит в розмірі 80000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Станом на 28 грудня 2022 року у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, в зв`язку з чим на підставі п.п. 5.17 п. 5 розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28 грудня 2022 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим відповідно до п. 5.18, 5.19 Умов кредит став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості банк нараховував неустойку, передбачену Тарифами. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком за договором станом на 26 травня 2024 року за наданим кредитом 182043,16 грн., заборгованість за пенею 0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила стягнути з АТ «Універсал Банк» на свою користь грошові кошти в розмірі 80000 грн., зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути безпідставно списані відсотки на користь ОСОБА_1 в розмірі 91935,19 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року у прийнятті зустрічного позову, об`єднання та спільний розгляд з первісним позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права просила скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, стягнути з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Посилалася на зміст ст. 193, 178 ЦПК України, вказувала, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року в справі № 754/10061/24 надано строк для подання відзиву у 15 днів з дня вручення даної ухвали. 10 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про залучення у справу як представника відповідача та надання доступу до електронної справи № 752/10669/24 в підсистемі «Електронний суд». Після отримання доступу до справи, було виявлено, що у підсистемі «Електронний суд» позовна заява відсутня. 12 вересня 2024 року представник позивача за зустрічним позовом подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Електронною поштою від 13 вересня 2024 року о 08:49 представнику відповідача було направлено листа з назвою «Розсилка судових матеріалів», справа № 754/10661/24, та матеріали вищевказаної справи.

Отже, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 отримав матеріали справи 13 вересня 2024 року, а не 12 вересня 2024 року, як було вказано в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року.

Наголошувала, що вона не отримувала позовну заяву, а також їй не надходила ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року про відкриття провадження в справі із позовною заявою та додатками до неї, а отже до 13 вересня 2024 року первісний відповідач та її представник не могли знати про наявність позову щодо неї.

Вказувала, що з огляду на ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 123 ЦПК України п`ятнадцятиденний строк починається з 14 вересня 2024 року, тобто до 29 вересня 2024 року включно, що припадає на вихідний день. Отже, процесуальний строк для подачі зустрічного позову закінчується 30 вересня 2024 року. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав зустрічний позов 30 вересня 2024 року, дотримавшись процесуальних строків для подання зустрічного позову.

Щодо відсутності підстав для відмови в прийнятті зустрічного позову, посилалася на ч. 2 ст. 193, ч. 2 ст. 194 ЦПК України, вказувала, що ст. 185 ЦПК України визначено чіткі випадки, у яких може бути залишено позовну заяву без руху або повернуто позовну заяву.

Вказувала, що суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд є недоцільним, оскільки позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а також їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Однак, аналізуючи ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, можна дійти висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх прав та обов`язків, адже відмовив у прийнятті зустрічного позову всупереч ЦПК України.

Щодо посилання на ст. 16 ЦК України, звертала увагу, що суд першої інстанції зазначив, що способами захисту проти позову можуть бути невизнання позову, заперечення проти нього та зустрічний позов.

Вказувала, що як позивач за зустрічним позовом ставить вимогу зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути безпідставно списані відсотки на користь ОСОБА_1 у розмірі 91935,19 грн., стягнути з АТ «Універсал Банк» грошові кошти в розмірі 80000 грн., тобто, у разі задоволення зустрічної позовної заяви виключається задоволення первісного позову повністю.

Звертала увагу, що обидва позови взаємопов`язані тим, що спір вирішується в обох випадках у зв`язку з використанням платіжної картки Monobank НОМЕР_1 , і у випадку задоволення зустрічного позову відповідач за первісним позовом поверне безпідставно списані відсотки в розмірі 91935,19 грн., а також грошові кошти в розмірі 80000 грн., які також зазначені у первісній позовній заяві.

Отже, у даному випадку зустрічний позов відрізняється від відзиву, який подано відповідачем за первісним позовом.

Крім того, в ЦПК України немає підстави для відмови у прийнятті зустрічного позову, як ускладнення вирішення справи.

Наводила правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 910/2987/18, від 18 грудня 2019 року в справі № 200/22329/14-ц. Вважала, що відмовивши у прийнятті зустрічного позову, суд позбавив первісного відповідача права на активний захист свого права.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи зустрічний позов ухвалою від 07 жовтня 2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що зустрічний позов подано з порушенням строків, передбачених ст. 193 ЦПК України, оскільки на заяву представника відповідача сформовану у системі «Електронний суд» 10 вересня 2024 року було надано доступ до електронної справи, на заяву про ознайомлення з матеріалами справи, сформовану 12 вересня 2024 року представнику відповідача в цей же день 12 вересня 2024 року на його електронну адресу було направлено усі матеріали позову разом із ухвалою про відкриття провадження. Відзив на позовну заяву було подано до суду та сформовано представником відповідача в системі «Електронний суд» 25 вересня 2024 року, тобто поданий вчасно в межах процесуальних строків, передбачених ЦПК України, тоді як зустрічна позовна заява подана до суду та сформована представником відповідача в системі «Електронний суд» 30 вересня 2024 року з порушенням встановлених законом процесуальних строків.

Крім того, суд першої інстанції суд дійшов висновку, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є недоцільним, оскільки, позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а також їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України). Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року відкрито провадження в справі за позовом АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 07 жовтня 2024 року. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали (а. с. 44).

Копію ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Літвінов О.В. отримав 11 вересня 2024 року (а. с. 47, 49).

12 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Літвіновим О.В. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, посилаючись на те, що в кабінеті «Електронний суд» відсутній позов. Відповідач не отримував копії позовної заяви (а. с. 49 - 50). На заяві наявна рукописна резолюція «Надати матеріали для ознайомлення».

25 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - адвокатом Літвіновим О.В. подано відзив на позовну заяву (а. с. 51 - 55), а 30 вересня 2024 року - зустрічну позовну заяву (а. с. 132 - 147). Посилаючись на те, що представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 отримав матеріали справи 13 вересня 2024 року, просив поновити пропущений процесуальний строк для подання зустрічного позову.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просила стягнути з АТ «Універсал Банк» на свою користь грошові кошти в розмірі 80000 грн., зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути безпідставно списані відсотки на користь ОСОБА_1 в розмірі 91935,19 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Встановивши, що зустрічний позов від ОСОБА_1 надійшов до суду 30 вересня 2024 року, тобто з пропущенням строку, встановленого судом, та відмовляючи у його прийнятті з тих підстав, що 12 вересня 2024 року представнику ОСОБА_1 на його електронну адресу було направлено матеріали позову разом з ухвалою про відкриття провадження, суд першої інстанції не послався на докази, якими підтверджується направлення судом первісної позовної заяви АТ «УкрСиббанк» на адресу представника Ягодки Є.П. саме 12 вересня 2024 року, як зазначено в ухвалі. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали залишено поза увагою, що належним способом направлення на адресу адвоката як представника відповідача документів, в даному випадку - копії позовної заяви з додатками, мало бути здійснене до електронного кабінету адвоката, а не на його особисту електронну адресу.

При цьому докази направлення копії позовної заяви АТ «Універсал Банк» з доданими до неї письмовими матеріалами до електронного кабінету адвоката Літвінова О.В., як представника відповідача, в матеріалах справи відсутні також.

Разом із тим, до апеляційної скарги ОСОБА_1 додано скріншот розсилки судових матеріалів, з якого вбачається, що 13 вересня 2024 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/10661/24 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено судові матеріали.

Апеляційний суд враховує, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, відтак прийняття доказів, наданих відповідачем до апеляційної скарги, та їх оцінка є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи в межах апеляційного перегляду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до практики ЄСПЛ гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, враховуючи, що матеріали позовної заяви АТ «УкрСиббанк» із доданими письмовими матеріалами представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) в дійсності отримано 13 вересня 2024 року, а не 12 вересня 2024 року, як помилково зазначено в ухвалі суду першої інстанції, зустрічний позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 30 вересня 2024 року, отже відповідно до положень ч. 3 ст. 124 ЦПК України, з урахуванням вихідних днів, зустрічний позов подано до суду першої інстанції в межах 15-денного строку з дня отримання цих документів.

Відповідно до ст. 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

До отримання копії позовної заяви з доданими до неї письмовими матеріалами у відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 була відсутня об`єктивна можливість подати зустрічну позовну заяву, однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки цим обставинам і не вирішено по суті заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції при постановленні ухвали було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції про відмову в прийнятті зустрічного позову в зв`язку з його поданням поза межами встановленого судом строку є передчасними та помилковими та не відповідають обставинам справи.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції, що позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з`ясувати предмет спору та межі доказування, з огляду на те, що відповідно до ст. 175 ЦПК України в позовній заяві ОСОБА_1 зазначено спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом, який позивач просить суд визначити у рішенні, а саме стягнути з АТ «Універсал Банк» на свою користь грошові кошти в розмірі 80000 грн., зобов`язати АТ «Універсал Банк» повернути безпідставно списані відсотки на користь ОСОБА_1 в розмірі 91935,19 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Також у зустрічному позові ОСОБА_1 викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зокрема, у зустрічному позові вказано, що відповідно до розписки від 14 вересня 2024 року, колишній чоловік ОСОБА_3 без відома ОСОБА_1 «взяв без відома дружини ОСОБА_1 з її банківської картки Монобанку 80000 грн.» Відповідно до руху коштів по картці від 27 вересня 2024 року, ОСОБА_1 жодного разу карткою не користувалася, всі нарахування, витрати, зняття коштів здійснював ОСОБА_3 . Також у первісного відповідача було викрадено платіжну картку, з рахунку якої було взято кошти. Про вчинення шахрайських дій первісний відповідач банк повідомив у письмовому вигляді, а також звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення. До отримання позовної заяви з додатками первісному відповідачу не було відомо про наявність заборгованості в розмірі 182043,16 грн., заявленої первісним позивачем у позовній заяві. Крім того, первісний позивач додає докази до позовної заяви, які, на думку первісного відповідача, є безпідставними та необґрунтованими.

Посилалася на розписку від 14 вересня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_3 «взяв без відома дружини ОСОБА_1 з її банківської картки Монобанку 80000 грн.», яка написана власноручно. Щодо платіжної картки, звертала увагу, що платіжну картку у ОСОБА_1 викрали, а гроші у розмірі 80000 грн., на які посилається первісний позивач, вона знімала та не користувалася ними. Первісний відповідач направив повідомлення до первісного позивача інформацію про вчинення щодо неї крадіжки та шахрайських дій з проханням заблокувати нарахування процентів на кредит. Також первісний відповідач вже звернулася до органів поліції з заявою про злочин щодо здійснення крадіжки та шахрайських дій.

Щодо відсутності відповідальності у первісного відповідача та обов`язок банку повернути грошові кошти на рахунок первісного відповідача, вказувала, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилалася на відсутність доказів ознайомлення відповідача з договором про надання банківських послуг від 12 липня 2018 року. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц, де Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що у випадку, якщо матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилися з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредиту взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірі та порядках нарахування, вважається, що з цими документами відповідач не ознайомлювалася.

Вказувала, що між сторонами не обумовлено у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказувала, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 12 липня 2018 року, укладеним між сторонами станом на 26 травня 2024 року, не є доказом наявності заборгованості між ними.

Вказувала про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено в прийнятті зустрічного позову, виходячи з положень ст. 193 ЦПК України, якою передбачено умови прийняття до розгляду зустрічного позову, виходячи з того, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний їх розгляд є недоцільним, оскільки позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову нівелює підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Отже, із положень статті 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому, саме суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.

Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19).

Встановлено, що АТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 липня 2018 року в розмірі 182043,16 грн., в тому числі заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту 182043,16 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 подала зустрічний позов до АТ «Універсал Банк» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

За змістом зустрічного позову ОСОБА_1 стверджує, що кредитні кошти у свою власність не отримувала, посилається на відсутність у неї цивільних обов`язків зі сплати відповідачу тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, ставить під сумнів наявність у АТ «Універсал Банк» права вимоги за кредитним договором.

З викладеного вбачається, що подання зустрічного позову ОСОБА_1 має на меті доведення відсутності матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаної обставини не встановив та необґрунтовано вважав, що спільний розгляд первісного та зустрічного позову не є доцільним, оскільки позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, і їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

Отже, визначені судом першої інстанції підстави для повернення зустрічного позову є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду про відмову у прийнятті зустрічного позову - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, тобто остаточного рішення по суті апеляційним судом не було прийнято, підстави для розподілу судових витрат в розмірі 12000 грн., як просила ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, на даний час відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18).

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Літвіновим Олексієм Віталійовичем, задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.