КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД», третя особа: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про звільнення самовільно зайнятих ділянок,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ТОВ «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД», третя особа: ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про звільнення самовільно зайнятих ділянок (а.с.1-8).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2024 відкрито провадження у справі (а.с.56,57).

20.06.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.81-85).

05.08.2024 до суду надійшла заява позивачів про залишення позову без розгляду (а.с.134-136).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2024 позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.138-139).

12.09.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення у справі додаткового рішення, в якій він просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 20 000 грн. 00 коп. з кожного. Заяву обґрунтовано тим, що після ознайомлення з матеріалами позовної заяви відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому навів свої доводи та заперечення проти позову, а також надав докази необґрунтованості та безпідставності позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зокрема зазначав про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача (а.с.144-151).

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2024 заяву представника відповідача задоволено частково - стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. (а.с.166-169).

Не погодившись з додатковим рішенням позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить додаткове рішення визнати не чинним та закрити провадження у справі, мотивуючи вимоги тим, що судом не враховано судову практику з розгляду даного питання, а також проігноровано відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат у заявленому розмірі (а.с.174-176).

17.12.2024 до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 в заяві на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке було задоволено, проте у зв`язку з невідомими технічними проблемами, зв`язатися з ним не виявилося можливим.

З огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходячи із співмірності складності справи та часом, витраченим, адвокатом на виконання відповідних робіт, дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з позивачів на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з указаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони. Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Отже, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України.

При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Подання заяви про залишення позову без розгляду само по собі не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому, згідно з процесуальним обов`язком доказування, необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічні висновки щодо застосування норм прав у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, від 28.01.2019 у справі № 619/1146/17-ц, від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного додаткового рішення, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки тому, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачами було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами процесуального закону.

Крім цього, слід зауважити, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про солідарне стягнення з позивачів витрат на правову допомогу, оскільки у вирішенні питання щодо розподілу судових витрат норми процесуального права не передбачають можливість стягнення судових витрат у солідарному порядку.

Таким чином, з огляду на наведене, а також враховуючи те, що звернення позивачів до суду за захистом порушеного, на їх думку, права та їх дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для компенсації відповідачу здійснених ним витрат на правничу допомогу після залишення позову без розгляду за заявою позивачів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД», третя особа: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про звільнення самовільно зайнятих ділянок - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРО-ІНВЕСТ ЛТД» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту, може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова