ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/11452/23

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/569/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ

ФІНАНС

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Маслюк Н.В. від 26 січня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 31 січня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором №1047-3675 від 10.02.2022 року в розмірі 66 504 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 400,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 46 104,00 грн. Також позивач ставив питання про відшкодування понесених судових витрат у розмірі 2 147,20 грн., пов`язаних із розглядом позовної заяви, у встановленому законодавством порядку, стягнувши їх із відповідача на користь позивача. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС вказувало, що 10.02.2022 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС і ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний кредитний договір №1047-3675, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 20 400,00 грн.; строк кредитування - 70 календарних днів (10 тижнів); повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів (один платіж раз на 2 тижні). Кожен із відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суми нарахованих за користування кредитом процентів; % ставка стандартна - 1,00 % від початкової суми кредиту, за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки - фіксована. За доводами позивача, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушила вказані вище умови кредитного договору, і у кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 27.11.2023 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становить 66 504 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 20 400 грн.; простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 46 104 грн. Позивач зазначав, що кредитодавець направляв позичальнику вимогу про усунення порушень, проте, дана вимога відповідачем проігнорована.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС 66 504 грн. заборгованості за кредитним договором №1047-3675 від 10.02.2022 року, що складається із: заборгованості за кредитом - 20 400 грн., заборгованості за процентами - 46 104 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС 2 147 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року в частині стягнення з неї суми заборгованості, яка стосується простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 46 104 грн., та відмовити у задоволенні позову у вказаній частині. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року, у оскаржуваній частині ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, і тому рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не було надано суду першої інстанції пояснення щодо суми заборгованості за договором №1047-3675 у сумі 66 504 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, і тому і не повинні стягуватися із відповідача. Апелянт стверджує, що іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не надав суду, при цьому, позивач має процесуальний обов`язок доказування, і тому оскаржувані апелянтом вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки воно є недоведеними. За доводами апелянта, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками організації, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Апелянт вказує, що позовна заява не містить в собі відповідних даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно із нормами статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не було надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), і за даних обставин, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку та у довідці, є вірними. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на несправедливість умов кредитного договору №1047-3675 від 10.02.2022 року. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 46 104 грн., є несправедливим, у розумінні статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, оскільки тіло кредиту становить лише 20 400 грн. Апелянт вважає, що вимоги позивача про стягнення з неї процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, не повинні підлягати задоволенню, оскільки сума, яку позивач просив стягнути з відповідача за кредитну заборгованість, значно перевищує суму кредиту.

В частині задоволення судом вимог заявленого позову Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 20 400 грн., рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року апелянтом не оскаржується.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За даних обставин, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року у оскаржуваній апелянтом ОСОБА_1 частині, тобто, в частині задоволення судом першої інстанції позову Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами, у розмірі 46 104 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року.

Згідно положень ч.1 статті 369 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.136,148), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС здійснює діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, кредитування (а.с.61-62).

10.02.2022 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1047-3675, згідно умов якого, відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 20 400 грн., строком на 70 днів, до 20.04.2022 року, повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів, згідно додатку №1 до кредитного договору. Розмір процентів за користування кредитом складає 1% від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом, із реальною річною ставкою 5 125,00% (а.с.15-25, 66).

Вказаний кредитний договір укладено із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту https:// navse.in.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Невід`ємною частиною цього договору є правила надання споживчих кредитів та паспорт споживчого кредиту, які розміщені на сайті Товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а.с.26-40, 69-72).

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить п.5.1. укладеного договору.

10.02.2022 року позивач перерахував на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 20 400 грн., що підтверджується довідкою ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС про перерахування суми кредиту (а.с.50) та довідкою ТОВ ФК Контрактовий дім від 19.12.2023 року №3879 (а.с.41-48).

З довідки про укладений договір №1047-3675 від 10.02.2022 року вбачається, що станом на 27.11.2023 року, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 66 504 грн., яка складається з основного боргу - 20 400 грн., нарахованих відсотків - 46 104 грн. (а.с.51-60).

Згідно додатку №2 до кредитного договору №1047-3675 від 10.02.2022 року складено графік платежів та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.73-74).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що сторони спору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на вказаних умовах. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасила, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, у оскаржуваній частині, ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому, суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, і тому рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, у оскаржуваній частині, є необґрунтованим, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не було надано суду першої інстанції пояснення щодо суми заборгованості за договором №1047-3675 у сумі 66 504 грн., а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, і тому і не повинні стягуватися із відповідача. Апелянт стверджує, що іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не надав суду, при цьому, позивач має процесуальний обов`язок доказування, і тому оскаржувані апелянтом вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки воно є недоведеними. За доводами апелянта, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками організації, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Апелянт вказує, що позовна заява не містить в собі відповідних даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно із нормами статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не було надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), і за даних обставин, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку та у довідці, є вірними. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на несправедливість умов кредитного договору №1047-3675 від 10.02.2022 року. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 46 104 грн., є несправедливим, у розумінні статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, оскільки тіло кредиту становить лише 20 400 грн. Апелянт вважає, що вимоги позивача про стягнення з неї процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, не повинні підлягати задоволенню, оскільки сума, яку позивач просив стягнути з відповідача за кредитну заборгованість, значно перевищує суму кредиту.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію.

Так, пунктами: 5, 6, 12 ч.1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію).

Приписами статті 12 Закону України Про електронну комерцію регламентовано підпис у сфері електронної комерції.

З урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті: 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, провадження № 61-16243св20, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, провадження № 61-18967св20, які, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до даних спірних правовідносин.

Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір №1047-3675 від 10.02.2022 року про надання фінансового кредиту у сумі 20400 грн., та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок № НОМЕР_1 . При цьому, вказаний договір підписаний електронними підписами, використання яких є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.02.2022 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1047-3675, згідно умов якого, відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 20 400 грн., строком на 70 днів, до 20.04.2022 року, повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів, згідно додатку №1 до кредитного договору. Розмір процентів за користування кредитом складає 1% від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом, із реальною річною ставкою 5 125,00% (а.с.15-25, 66).

Пунктом 1.4. укладеного між сторонами спору кредитного договору від 10.02.2022 року (а.с.15-25), передбачено, що строк кредиту складає 70 календарних днів (сімдесят цілих, нуль сотих). Кредит має бути повернутий згідно графіку платежів (додаток 1 до кредитного договору) до 20.04.2022 року (термін погашення). Повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів (один платіж раз на 2 тижні). Кожен із відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суми нарахованих за користування кредитом процентів.

Згідно пункту 1.5. вказаного вище кредитного договору, цей кредитний договір є укладеним з моменту одержання кредитодавцем відповіді (акцепту) заявника/позичальника про прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що більш детально зазначено у Правилах. Даний договір, в частині виконання прав та обов`язків за ним, діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Згідно пунктів: 1.6-1.9. укладеного кредитного договору, протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.4. договору, розмір процентів за користування кредитом складає 1 % (одна ціла, нуль сотих ) від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Реальна річна відсоткова ставка складає 5 125,00 %. У разі, якщо позичальник не сплатив та/чи невчасно сплатив двотижневий платіж встановленого розміру, який передбачено графіком платежів, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити за кожен факт такої несплати/невчасної сплати двотижневого платежу штраф у розмірі 50% (п`ятдесяти відсотків) відповідного двотижневого платежу (від суми кредиту (тіла), без урахування процентів), що складає 10 % від суми кредиту (тіла). Загальна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору, не може перевищувати половини суми кредиту, одержаної за договором. Деталізована інформація щодо визначення орієнтовної загальної вартості кредиту при нарахуванні процентів за користування кредитом, у відповідності до пункту 1.6. договору зазначена у графіку платежів, який є невід`ємною частиною цього кредитного договору.

Згідно графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору №1047-3675 від 10.02.2022р.), який є невід`ємною частиною цього кредитного договору, у рамках передбаченого договором строку кредитування - 70 днів (а.с.66), позичальник має здійснити повернення кредиту та нарахованих відсотків п`ятьма платежами: 23.02.2022 року: 1 632,00 грн. (сума кредиту), 5 916,00 грн. (нараховані проценти за користування кредитом), разом до сплати - 7 548,00 грн.; 09.03.2022 року: 4 692,00 грн. (сума кредиту), 2 856,00 грн. (нараховані проценти за користування кредитом), разом до сплати - 7 548,00 грн.; 23.03.2022 року: 4 692,00 грн. (сума кредиту), 2 856,00 грн. (нараховані проценти за користування кредитом), разом до сплати - 7 548,00 грн.; 06.04.2022 року: 4 692,00 грн. (сума кредиту), 2 856,00 грн. (нараховані проценти за користування кредитом), разом до сплати - 7 548,00 грн.; 20.04.2022 року: 4 692,00 грн. (сума кредиту), 2 856,00 грн. (нараховані проценти за користування кредитом), разом до сплати - 7 548,00 грн.

Таким чином, у рамках передбаченого договором строку кредитування - 70 днів, позичальник мала повернути кредитодавцю суму кредиту - 20 400 грн., та сплатити проценти за користування кредитом у загальній сумі 17 340 грн., виходячи із розрахунку: (5 916 грн. + 2 856 грн. + 2 856 грн. + 2 856 грн. + 2 856 грн. = 17 340 грн.).

Як вбачається із правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте, в порядку вказаної норми Закону, даної позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог, з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами за спірним кредитним договором, поза строком кредитування.

При стягненні заявленої позивачем заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №1047-3675 від 10.02.2022 року, необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що умови, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нараховувати непропорційно велику суму компенсації, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального Конституційного принципу верховенства права.

За даних обставин, розмір відсотків, погоджений між сторонами договору у відповідній угоді, і визначені умовами договору проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування, кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч.2 статті 625 ЦК України, проте, вказаних вимог позивачем у даній справі заявлено не було.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сума заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 17 340 грн.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, у оскаржуваній частині, підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутого судом розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №1047-3675 від 10.02.2022 року за процентами: із 46 104 грн. 00 коп. до 17 340 грн., у зв`язку з чим перший та другий абзаци резолютивної частини рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року необхідно викласти у наступній редакції:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС 37 740 (тридцять сім тисяч сімсот сорок) грн. заборгованості за кредитним договором №1047-3675 від 10.02.2022 року, яка складається із: заборгованості за кредитом - 20 400 грн., заборгованості за процентами - 17 340 грн. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС - відмовити.

Приймаючи до уваги, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, і відповідно, до необхідності зміни рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, то згідно приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки вимоги заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС позову задоволено судом на 56,75%: ((37 740 грн. : 66 504 грн.) х 100% = 56,75%), то понесені позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.14) підлягають частковому відшкодуванню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А саме, в сумі 1 218 грн. 54 коп., виходячи із розрахунку: ((2 147 грн. 20 коп. х 56,75% ) : 100% = 1 218 грн. 54 коп.).

За даних обставин, рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року також необхідно змінити і в частині розподілу судових витрат між сторонами, зменшивши, відповідно, суму судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, і виклавши при цьому, третій абзац резолютивної частини рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 54 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26.01.2024 року, в частині задоволення судом вимог заявленого позову Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 20 400 грн., апеляційним судом не переглядається, оскільки у вказаній частині рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року апелянтом не оскаржується.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції від 26.01.2024 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з неї на користь позивача 46 104 грн. - заборгованості за процентами. Відповідно, зменшивши розмір суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача, в якості заборгованості за процентами, апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на 37,61%, виходячи із наступного розрахунку: ((17 340 грн.: 46 104 грн.) х 100 % = 37,61%), від оскаржуваної апелянтом суми. При цьому, сума судового збору, яка підлягала до сплати за подання апеляційної скарги, і відповідно, сплачена апелянтом, становить 4 026 грн. (а.с.127,128).

За даних обставин, на підставі приписів статті 141 ЦПК України, із врахуванням розміру задоволених вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС на користь ОСОБА_1 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн. 18 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, виходячи із наступного розрахунку: 4 026 грн. х 37,61% = 1 514 грн. 18 коп.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 січня 2024 року, у оскаржуваній частині, - змінити, виклавши перший, другий, третій абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС 37 740 (тридцять сім тисяч сімсот сорок) грн. заборгованості за кредитним договором №1047-3675 від 10.02.2022 року, яка складається із: заборгованості за кредитом - 20 400 грн., заборгованості за процентами - 17 340 грн. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 54 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС на користь ОСОБА_1 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн. 18 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.12.2024 року.

Головуючий: Судді: