Справа № 309/1647/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Собослоя Г.Г.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2024 року ОСОБА_2 , від імені та в і інтересах якої діяв адвокат Скржешевський М.С., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивувала таким.

29.01.2008 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Данилівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 1 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , від 29.02.2024 року).

Подружжя має спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підставою розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння. На даний момент подружжя не підтримує шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного.

З приводу позовної вимоги про стягнення аліментів, позивачка зазначила, що для забезпечення належного рівня життя дітей потрібна участь обох батьків, а відповідач, який є здоровим, працездатним та таким що отримує дохід, зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на рівні 9 тисяч гривень. На думку позивачки, при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному розмірі забезпечить рівність обох батьків при несенні обов`язку утримання дітей. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він є працездатним, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, із врахуванням вищезазначеного, він може сплачувати розмір аліментів, про який просив позивач.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу та стягнення аліментів, позивачка просила:

1. Розірвати шлюб між Позивачем ОСОБА_6 та Відповідачем ОСОБА_1 , який був укладений 29.01.1988 року та зареєстрований у Виконавчому комітеті Данилівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, атів запис № 1 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , від 29.02.2024 року).

2. Після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 9000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття з врахуванням індексу інфляції на час їх виплати.

Рішенням Хустського районного суду від 22.04.2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв адвокат Скржешевський Максим Станіславович, задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання якої є АДРЕСА_1 , який зареєстровано 29 січня 2008 року у виконавчому комітеті Данилівської сільської ради з актовим записом № 1 розірвано.

02.05.2024 року позивачкою подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 309/1647/24 в частині стягнення аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей та в частині залишення шлюбного прізвища позивачці.

Додатковим рішенням Хустського районного суду від 09.05.2024 заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 309/1647/24 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 3000 (три тисячі гривень) щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття починаючи з 25 березня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності передбачених законом підстав для розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі.

Щодо позовної вимоги про залишення шлюбного прізвища позивачці, таке судом не вирішувалося.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокатеса Цопко С.В., оскаржив додаткове рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09 травня 2024 року, як ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і отримує пенсію у розмірі 2361 грн. Апелянт офіційно не працевлаштований, має на утриманні літню матір, дітям грошові кошти надсилає систематично та згідний сплачувати аліменти у розмірі 1600 гривень щомісячно на кожну дитину.

Згідно ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходячи з обставин, які існували на момент його ухвалення, не дає оцінки судовому рішенню в частині, в якій воно не оскаржується, та бере до уваги пов`язані факти і обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду справи за апеляцією; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ст. 367 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб 29.01.2008 року і зареєстрували його у Виконавчому комітеті Данилівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 1, що підтверджується копією Свідоцтва серії НОМЕР_1 про шлюб, виданого повтроно29.02.2024 Відділом ДРАЦС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка та дружини « ОСОБА_7 » (а.с. 29).

Рішенням Хустського районного суду від 22.04.2024 року, яке набуло законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с43, 44).

Судом також встановлено, що сторони є батьками трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 21.04.2009 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 20.11.2017 року, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не заперечується сторонами (а.с. 21, 22).

Діти сторін проживають разом із позивачкою та знаходяться на її повному утриманні

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:

кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);

мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (182 ч. 2);

той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ст. 183 ч. 5).

ЦПК України встановлює правила, за якими особа має право звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ці вимоги не пов`язані з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 161 ч. 1 п. 4, ч. 2).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

У 2024 році розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196,00 грн.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дітей тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.

Маючи на своєму утриманні трьох малолітніх синів позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дітей, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію їхнього життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дітей, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дітей, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Заперечуючи розмір стягнення аліментів, ОСОБА_1 як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції посилався на те, що він є особою з інвалідністю другої групи, на підтвердження чого судам надавав копію Посвідчення № НОМЕР_4 серії АА від 28.07.1998р., якою встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 2 групи з дитинства. Посвідчення видане на термін з 19.02.1998 року по 29.02.2000 рік. Тобто станом на день звернення до Хустського районнного суду та Закарпатського апеляційного суду таке не було дійсним.

Враховуючи вимоги частини 3 статті 367 ЦПК України, колегія суддів не приймає до уваги довідку від 06.06.2024, видану УСЗН ВК Хустської міської ради та подану апелянтом до апеляційної скарги на стадії апеляційного розгляду, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. При цьому поважних причин їх неподання до суду першої інстанції ним не зазначено.

З цього приводу апеляційний суд також зауважує, що попри подання відповідачем доказу із порушенням вимог, зокрема, ст. 43 ч. 1 п. 2, ч. 3 п.п. 2, 4, 7, ст. 83 ч.ч. 3, 4, 8 ЦПК України, сама по собі довідка про призначення допомоги відповідно до ЗУ "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" без інших доказів щодо матеріального становища відповідача жодним чином не впливає на його обов`язок утримувати спільних із позивачкою дітей.

Інших доказів наявності у відповідача вад здоров`я, які б перешкоджали йому працювати, у матеріалах справи не має, а посилання апелянта на відсутність офіційної роботи не звільняють його від обов`язку щодо необхідності утримання та забезпечення власних дітей, не позбавлений відповідач і можливості вживати активні заходи щодо працевлаштування.

Доводи апеляційної скарги проте,що відповідач має на утриманні літню матір та систематично надає дітям грошові кошти, також не можуть бути взяті до уваги,оскільки такі жодним належним та допустимим доказом не підтверджено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Натомість, спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей.

За обставинами справи слід визнати, що у позивачки виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. Власне недостатність у матері коштів на утримання трьох малолітніх дітей сумнівів не викликає, відповідні доводи позивачки не спростовані, а згода відповідача сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 1600,00 грн на кожну дитину, висловлена в апеляційній скарзі, в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дітям. Утім, такий розмір утримання не є достатнім для дітей, є значно меншим за розмір прожиткового мінімуму для дитини, тоді як і в безспірному порядку на утримання трьох дітей позивачка вправі була стягувати половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Задовольняючи позов суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, позиції сторін та обґрунтовано стягнув аліменти у твердій грошові й сумі по 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, реалій життя в Україні, які існують на час виникнення і вирішення спору, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі по 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно узгоджуватимуться з вимогами закону, протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який відповідатиме інтересам дітей, покриватиме суттєву частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою для звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16.

Відтак, рішення суду першої інстанції правильне по суті і для його зміни шляхом зменшення розміру присуджених аліментів до рівня, зазначеного відповідачем, апеляційний суд підстав не вбачає. Доводи апеляції правильності по суті та справедливості рішення суду в цій частині не спростовують.

Поза тим, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції містить певне упущення, яке належить усунути.

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі (в тому числі, змінюючи розмір присуджених раніше аліментів) та маючи на увазі забезпечення інтересів дитини, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці вимоги закону судом не були виконані, в резолютивній частині рішення відповідна вказівка відсутня.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, виклавши у відповідній частині резолютивну частину рішення в редакції, яка враховує необхідність вказівки на певні параметри аліментів, а врешті на підставі ст. 375 цього Кодексу залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Хустського районного суду від 09 травня 2024 року змінити, другий абзац резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:

«Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 10 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді