11.12.2024 Єдиний унікальний номер 205/8963/24
Єдиний унікальний номер 205/8963/24
Провадження № 2/205/3550/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_2 та Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 липня 2024 року звернулася до суду з позовом до відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міськради, треті особи ОСОБА_2 та Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 15 липня 2024 року подано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено і витребувано з Другої ДДНК копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про виклик та допит свідка задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до судового розгляду.

Позивач у своєму позові та судовому засіданні, а її представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло позивачеві, її синові третій особі ОСОБА_2 , та її матері, ОСОБА_4 належало по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 . Після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач та її рідний брат, ОСОБА_3 , отримали спадщину належну померлій 1/3 частину квартири у рівних частках. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . Позивач 06 червня 2024 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, постановою нотаріуса від 06 червня 2024 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті брата через пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки померлий спадкодавець не мав зареєстрованого місця проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що квартира була приватизована на трьох осіб: позивача, її сина, ОСОБА_2 та матір ОСОБА_4 . Її брат, ОСОБА_3 також проживав з ними, проте, він не працював, зловживав спиртними напоями, відбував покарання з позбавлення волі. У 1989 році звільнився з місць позбавлення волі та повернувся проживати у квартиру, де був тимчасово зареєстрований. Також мав тимчасово зареєстроване місце поживання у квартирі у період з 25 червня 2002 року по 25 грудня 2002 року. Забезпечувала родину вона та її матір. Після її смерті вони з братом прийняли спадщину у вигляді належної матері 1/3 частини квартири. Брат зловживав спиртними напоями, ніде не працював, забезпечувала родину вона: купувала продукти, готувала, сплачувала комунальні послуги, разом проживали до його смерті. Він не був одруженим, дітей не мав, тобто, позивач єдиний спадкоємець ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, у позасудовому порядку отримати спадщину вона не має можливості, оскільки померлий ОСОБА_3 не мав зареєстрованого місця проживання, хоча фактично постійно проживав із сестрою позивачем ОСОБА_1 . Просили суд встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 29 вересня 1989 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті брата, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на належну йому 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач Дніпровська міськрада у своєму відзиві, а її представник у ході судового розгляду, посилалася на те, що ОСОБА_1 не надала належних та достатніх доказів, що її брат, ОСОБА_3 , проживав з нею разом з 29 вересня 1989 року по день відкриття спадщини. Підставою відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено підставою пропуск позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, однак, ОСОБА_1 не заявляє позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, тому в даному випадку обрано неналежний та неефективний спосіб захисту. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином. У своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Третя особа Друга дніпровська держнотконтора у судове засідання свого представника не направила, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника, просила ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 є рідними братом і сестрою (а.с. 11).

15 грудня 1979 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 і змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 12).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 2000 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 62).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 лютого 2023 року, посвідченого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 5-216, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 15).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 липня 2023 року, посвідченого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-518, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину спірної квартири.

06 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 91 оберт).

Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 06 червня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації якого на момент смерті невідоме (а.с. 36).

Інші спадкоємці ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися (а.с. 91-99).

Згідно з актом від 11 червня 2024 року, складеним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , затвердженим головою правління ОСББ «Ю. Кондратюка.16» Іноземцевою Л.Г., брат ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , проживав у квартирі АДРЕСА_1 однією сім`єю з позивачем з 1989 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення», де визначено, що домогосподарство сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована (а.с. 63) і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з 17 лютого 1987 року і по теперішній час, померлий ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 29 вересня 1989 року по 04 липня 1997 року та з 25 червня 2002 року до 25 грудня 2002 року (а.с. 98).

Згідно з відомостями, зазначеними в декларації № 0001-7К8Т-05АО від 03 серпня 2022 року про вибір лікаря, адресою проживання ОСОБА_3 вказано АДРЕСА_2 , довіреною особою пацієнта зазначено позивача, ОСОБА_1 (а.с. 19).

Також в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 , яка судові повідомила, що вона є головою ОСББ «Ю. Кондратюка.16» з 2016 року в будинку, в якому проживає позивач. В квартирі АДРЕСА_3 була неодноразово, бачила наявність речей жіночих ОСОБА_1 , і чоловічих, які належали її братові, ОСОБА_3 . Зустрічала їх обох на вулиці. Також вона, як голова ОСББ, затверджувала акт, складений сусідами, про те, що ОСОБА_3 фактично проживав у квартирі АДРЕСА_1 зі своєю сестрою, ОСОБА_1 . Сама свідок у будинку проживає з 1994 року, проте, до того часу, як вона стала головою ОСББ, не звертала увагу на мешканців, оскільки в будинку 14 під`їздів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно разом з позивачем у спірній квартирі підтверджено письмовими доказами, а також показаннями свідка, тому є підстави для задоволення заяви.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1262 ЦК України визначено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї .

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено, що померлий спадкодавець, ОСОБА_3 , мав тимчасову реєстрацію за певні періоди, фактично постійно з 29 вересня 1989 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , вів спільне господарство з позивачем. Інші спадкоємці ОСОБА_3 , окрім ОСОБА_1 , відсутні, яка пропустила строк на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості, а за таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що відповідач по справі Дніпровська міська рада є бюджетною організацією, яка не передбачає відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, суд вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати у справі віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, ст. 315 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) однією сім`єю із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 29 вересня 1989 року по 28 жовтня 2023 року.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті брата, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,5 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: