Справа № 212/2610/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Майданик М.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

08 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 , у якому просить: стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» грошові кошти у розмірі 24 707,60 грн у якості страхового відшкодування; стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 66 901,32 грн у якості відшкодування майнової шкоди (сума відновлювального ремонту автомобіля), 40 000 грн у якості відшкодування моральної шкоди; стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 8422,40 грн у якості відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В обґрунтування позову посилається на те, що 05 грудня 2023 року в м. Кривому Розі відбулася ДТП за участю транспортних засобів ГАЗ 33023, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та Hyundai Avante 1.6 LPi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб позивача, яка є його власником. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 20.12.2023 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ГАЗ 33023 була забезпечена полісом обов`язкового страхування власників наземних ТЗ № АТ/2851787, виданим ТДВ СК «Альфа-Гарант», розмір франшизи 3600 грн, яка сплачена ОСОБА_2 24.01.2024 позивачем була направлена заява про виплату страхового відшкодування до СК «Альфа-Гарант», яка 22.02.2024 сплатила страхове відшкодування у розмірі 50084,62 грн, яку позивач вважає недостатньою для відшкодування їй завданої майнової шкоди. Згідно з Висновком експерта від 02.01.2024 вартість матеріального збитку складає 84732,67 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали, 74 792,22 грн без ПДВ, вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Avante 1.6 LPi складає 141 693,54 з ПДВ на запасні частини та матеріали. Таким чином, позивач вважає, що страховик повинен доплатити суму страхового відшкодування у розмірі 24 707,60 грн (різницю між сумою завданого майнового збитку і сплаченою сумою страхового відшкодування 74 792,22 грн 50084,62 грн), а ОСОБА_2 суму коштів, яка є різницею між відновлювальним ремонтом автомобіля та матеріальною шкодою, у розмірі 66 901,32 грн (141 693,54 грн 74 792,22 грн). Крім того, зазначила, що внаслідок ДТП їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях з приводу пошкодженого майна, що спричинило розлади сну, стрес, необхідність прикладати додаткові зусилля для відновлення звичайного способу життя у зв`язку з неможливістю користуватися транспортним засобом. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 40 000 грн, яку просить стягнути з ОСОБА_2 . Також, позивачем понесені витрати на оплату експертного дослідження у розмірі 6 000 грн, судового збору у розмірі 2422,40 грн, які вона просить стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою судді від 26 березня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

19 квітня 2024 року від представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» надішов відзив на позовну заяву, у якій вона просить відмовити у позові в повному обсязі, посилаючись на те, що 06.12.2023 з повідомленням про ДТП до страхової компанії звернулася ОСОБА_1 , у якому нею було зазначено про бажання отримати страхове відшкодування у розмірі 45 000 грн. Страховик провів оцінку пошкодженого майна і здійснив розрахунок суми страхового відшкодування на підставі звіту № 27-D/14/87, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 115 270,10 грн, а з урахуванням зносу з ПДВ становить 60 283,54 грн, без урахування ПДВ 53 334,62 грн. Страховою компанією був складений Страховий акт та розрахунок страхового відшкодування у розмірі 50 084,62 грн (53 334,62 грн (вартість матеріальної шкоди без ПДВ) 3 600 грн (франшиза)). Отже, з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» були виконані всі обов`язки страховика. Також, вважала, що наданий позивачем Звіт є неналежним, оскільки обов`язок встановлення розміру та характеру збитків покладено на страховика. Крім того, зазначила, посилаючись на ст. 34.3 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» що відсутні підстави для відшкодування витрат на проведення позивачем експертизи. Також, заперечила проти солідарного стягнення з відповідачів.

17 квітня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона підтримала позовні вимоги з підстав, аналогічних викладених у позові, крім того зазначила, що дійсно у повідомленні про ДТП вказала про суму можливого відшкодування 45 000 грн, однак у подальшому отримавши консультацію СТО, зрозуміла що вартість ремонтних робіт автомобіля буде значно вищою, тому звернулася до судового експерта, яким було встановлено суму завданого їй матеріального збитку внаслідок ДТП. З рішенням страховика про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 50084,62 грн вона не погоджувалася, про що повідомляла представника страхової компанії. Вважає наданий представником відповідача СК «Альфа-Гарант» Звіт № 27-D/14/87 не є належним доказом, оскільки він виконаний з грубим порушенням методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ.

19 квітня 2024 року представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких не погодилася із доводами позивача щодо неналежності як доказу Звіту страховика, зазначаючи про його відповідність вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

23 травня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 20 червня 2024 року.

20 червня 2024 року судовий розгляд відкладений 09 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у зв`язку із її зайнятістю в іншому судовому засіданні.

09 липня 2024 року судовий розгляд не відбувся через відсутність електроенергії в приміщенні суду.

25 липня 2024 року в судовому засіданні заслухані вступні слова учасників справи, досліджені письмові матеріали, оголошено перерву для виклику експерта.

27 вересня 2024 року судовий розгляд відкладений за клопотанням представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у зв`язку із неможливістю бути присутньою в судовому засіданні через ракетний обстріл м. Києва, про що вона повідомила суд у телефонному режимі.

15 листопада 2024 року в судовому засіданні допитаний експерт, закінчено з`ясування обставин та перевірку їх доказами, оголошено перерву перед судовими дебатами.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні від 25.07.2024 підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити, суду пояснила, що отримана сума страхового відшкодування є недостатньою для ремонту автомобіля, у зв`язку з чим вона звернулася до експерта, яким встановлений розмір матеріального збитку. Також, пояснила, що через ДТП вона отримала стрес, в автомобілі була її маленька дитина, у якої після події з`явився страх, крім того, вона не може у повній мірі користуватися автомобілем для забезпечення звичного способу життя.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні від 25.07.2024 позовні вимоги не визнав, пояснив, що його відповідальність забезпечена страховим полісом, ліміт встановлений 160 000 грн, вважає, що страхова компанія повинна сплатити суму в межах ліміту, вимогу про стягнення моральної шкоди також не визнав.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» Голосна А.В. в судовому засіданні від 25.07.2024 заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях, пояснила, що відповідно до проведеної оцінки позивачу була виплачена сума страхового відшкодування. Проведена страховиком оцінка майна відповідає національному та міжнародним стандартам. Просила відмовити у позові повністю.

Допитаний в судовому засіданні від 15.11.2024 експерт ОСОБА_4 пояснив, що ним за результатами транспортно-товарознавчого дослідження ТЗ Hyundai Avante 1.6 LPi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за заявою ОСОБА_3 , складено висновок щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, який він підтверджує. Дослідження ним виконувалося за допомогою програмного забезпечення Аудатекс відповідно до Методики проведення експертного дослідження. Також, зазначив, що Звіт страховика був складений з порушенням, оскільки огляд автомобіля і розрахунок матеріального збитку виконували різні особи, а ремонтна калькуляція проведена без застосування програми Аудатекс, і в ній відсутні посилання на джерела внесених даних, на підставі яких здійснений розрахунок.

Заслухавши учасників справи, експерта, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Hyundai Avante, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 32-33).

05 грудня 2021 року о 16.20 год. в м. Кривому Розі у Покровському районі на перехресті вул. Кресівська та вул. Електрозаводська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ГАЗ 33023, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та належного позивачу транспортного засобу Hyundai Avante, реєстраційний номер НОМЕР_2 під її керуванням.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 26-27).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ 33023, д.н.з. НОМЕР_4 була забезпечена Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між ТДВ СК «Альфа-Гарант та власником автомобіля ОСОБА_5 , що підтверджується копією Полісу № АТ/ 2851787 від 15.01.2023 строком дії до 15.01.2024 (а.с. 25).

Відповідно до вказаного Полісу страхування страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн., франшиза 3600.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 29.11.2023 автомобіль ГАЗ 33023 перереєстрований за власником ОСОБА_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 31).

06 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та повідомила про ДТП, яка відбулася 05.12.2023, що підтверджується копією повідомлення (а.с. 104).

08 грудня 2023 року та 26 грудня 2023 року автомобіль позивача був оглянутий представником страхової компанії Юраш В.М., про що складені протоколи огляду транспортного засобу (а.с. 112-116).

02 січня 2024 року судовим експертом Рейнюком О.В. на підставі заяви ОСОБА_1 було проведено транспортно-товарознавче дослідження автомобіля Hyundai Avante, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оформлене висновком експерта № 211/23 (а.с. 37-69).

Відповідно до цього Висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Hyundai Avante, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 84 732,67 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали, 74 792,22 грн без ПДВ.

Як вбачається з дослідницької частини висновку експертом визначено вартість відновлювального ремонту 141 693,54 з ПДВ на запасні частини та матеріали (а.с. 41).

24 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 15).

На підставі вказаних протоколів огляду ТЗ та Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 27-D/14/87 від 13.02.2024, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ Експро Оцінка», Страховою компанією було складено Страховий акт та розраховано страхове відшкодування у розмірі 50 084,62 грн, яке було сплачено на рахунок ОСОБА_1 22.02.2024 (а.с. 28, 30, 105-111).

23 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 франшизу у розмірі 3600 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції Приватбанку (а.с. 22).

Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 вказаного Закону є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи, у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У своїх постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та від 11 грудня 2019 року у справі № 61-1819св17 Верховний Суд України дійшов висновку, зокрема про те, що «правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)»

Наведені висновки щодо застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично не погоджується із визначеним і виплаченим розміром сумою страхового відшкодування, оскільки відповідно до висновку експерта такий розмір є більшим.

Таким чином, відшкодування матеріального збитку відповідно до Закону покладено на страховика, що застрахував цивільну відповідальність винного в заподіянні шкоди учасника ДТП.

Таким чином, керуючись нормами матеріального права суд приходить до висновку, що страховик повинен виплатити вартість матеріального збитку у визначеному експертом розмірі з урахуванням вже сплаченої суми страхового відшкодування, а винуватець ДТП має відшкодувати позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Отже, на користь позивача слід стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 24 707,60 грн із розрахунку 74 792,22 грн (вартість матеріального збитку без ПДВ, встановлену висновком експерта № 211/23 від 02.01.2024) - 50 084,62 грн (виплачена сума страхового відшкодування), з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 66 901,32 грн різницю між відновлювальним ремонтом автомобіля (141 693,54 грн) та вартістю матеріального збитку (74 792,22 грн), тим самим задовольнивши позов в цій частині у повному обсязі.

Доводи відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо безпідставності позовних вимог, оскільки страховиком виконані усі зобов`язання за договором страхування, судом відхиляються з наведених вище підстав, у тому числі і доводи про неналежність висновку експерта № 211/23 від 02.01.2024, оскільки вказаний висновок складений судовим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність, на підставі огляду автомобіля, і відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, і вимоги якої є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.

Такі правові висновки зазначені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 .

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом встановлено, що майно позивача автомобіль Hyundai Avante, реєстраційний номер НОМЕР_2 був пошкоджений внаслідок ДТП за участі автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 , у зв`язку із чим ОСОБА_1 було завдано суттєвих незручностей у організації її життя, що призвело до душевних переживань, зміни психологічного стану та організації способу життя, проте, на думку суду, позивач не в повній мірі обґрунтувала зазначену оцінку моральної шкоди саме в заявленому розмірі 40 000 грн, а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 10 000 грн., що на переконання суду є достатнім з врахуванням засад розумності, справедливості та співмірності і не призведе до безпідставного збагачення позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн за майнову вимогу у загальному розмірі 91 608,92 грн та 1211,20 грн за немайнову вимогу у розмірі 40 000 грн (а.с. 1), а також сплачено експертові за проведення транспортно-товарознавчого дослідження 6000 грн (а.с. 35-36).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Солідарне стягнення суми судових витрат законодавством не передбачено (правовий висновк ВС у постанові від 16.05.2018 у справі № 461/5420/14-ц).

Отже, на користь позивача слід стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» судовий збір у розмірі 327,02 грн (майнова вимога у розмірі 24 707,60 грн), з відповідача ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 884,18 грн (майнова вимога у розмірі 66 901,32 грн) та 302,80 грн (немайнова вимога у розмірі 10 000 грн).

Також, виходячи з загального розміру позовних вимог, пред`явлених до стягнення позивачем, 131 608,92 грн, враховуючи часткове задоволення позову у загальному розмірі 101 608,92 грн, на користь позивача підлягають стягненню витрати на залучення експерта у розмірі 4620 грн по 2310 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст. 4, 12-13, 76, 81, 82, 89, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 24 707 (двадцять чотири тисячі сімсот сім) гривень 60 коп, судовий збір в сумі 327 (триста двадцять сім) гривень 02 коп, витрати на залучення експерта в сумі 2 310 (дві тисячі триста десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в сумі 66 901 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот одна) гривня 32 коп, моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, судовий збір в сумі 1 186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) гривень 98 коп, витрати на залучення експерта в сумі 2 310 (дві тисячі триста десять) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , юридична адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 16 грудня 2024 року.

Суддя: О. В. Колочко