ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8044/24Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/1080/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2024 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я. про зупинення провадження у цивільній справі №607/8044/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа № 607/8044/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих від передання в оренду спільного майна подружжя. Провадження у справі відкрито ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11 квітня 2024 року.

23 травня 2024 року відповідач подав клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі, яке мотивовано тим, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду з 2022 року перебуває цивільна справа 607/13254/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме: нежилих приміщень адміністративно-торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 та приміщення 2 та зустрічним позовом ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Відповідач вважав, що існує об`єктивна неможливість розгляду справи №607/8044/24 до набрання законної сили рішенням суду у справі №607/13254/22. Факти, встановлені у справі № 607/13254/22, будуть мати преюдиційне значення для справи №607/8044/24, адже у разі задоволення судом позовної заяви ОСОБА_2 щодо визнання спірного майна особистою приватною власністю у даній справі буде взагалі відсутній предмет спору, тому із урахуванням приписів п. 6 ч. 1 ст. 252 ЦПК України просив задовольнити клопотання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2024 року клопотання про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у цивільній справі № 607/8044/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 607/13254/22 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого під час шлюбу, особистою приватною власністю, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Пересоляк О.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, постановивши нове судове рішення, який відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предмети позовів у справах №607/13254/22, №607/8044/24 є різними. Зокрема, предметом позову у справі №607/13254/22 є спір щодо самого нерухомого майна, а не доходів, які підлягають сплаті за використання майна, яке є спільною сумісною власністю сторін відповідно до презумпції спільності майна подружжя.

Тому, відсутність рішення, яке набрало законної сили у справі №607/13254/22 ніяким чином не унеможивлює розгляду справи про стягнення половини доходу, одержаного від використання майна, що є спільною власністю колишнього подружжя.

Адвокат Пересоляк О.С. зазначає, що станом на дату подання апеляційної скарги частки у власності колишнього подружжя є рівними, а тому позивач має право на стягнення половини доходу, одержаного від майна, яке є спільною сумісною власністю сторін.

Крім того, суд першої інстанції не зробив жодних висновків щодо можливості (неможливості) розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, відповідач умисно зловживає своїми процесуальними правами та умисно затягує розгляд усіх цивільних справ з позивачем, а зупинення провадження у даній справі порушує вимоги закону щодо розумності строків розгляду справи.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Кавійчик В.П. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що розгляд справи № 607/8044/24 та прийняття судом рішення до ухвалення судового рішення у справі № 607/13254/22 є неможливим. Адже факти, встановлені у справі №607/13254/22 будуть мати преюдиційне значення для справи №607/8044/24, та як у разі задоволення судом позову ОСОБА_2 щодо визнання спірного майна особистою приватною власністю, у даній справі буде відсутній предмет спору, оскільки у ОСОБА_1 не буде підстав для стягнення 1/2 частини доходу від здачі нерухомого майна в оренду.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Вирішуючи клопотання, суд виходив з того, що оскільки предметом спору у справі № 607/13254/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 є нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення адміністративно-торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а предметом спору у справі № 607/8044/24 стягнення частини доходу, отриманого від надання в оренду ОСОБА_2 цих нежитлових приміщень, тому суд вважав за доцільне провадження у цивільній справі № 607/8044/24 зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 607/13254/22.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, враховуючи наступні мотиви.

Частиною першою статті 251 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для виникнення обов`язку суду зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на наведене, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.

Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16 та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 308/5006/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 1522/27468/12, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Позов у даній справі 607/8044/24 ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що за час шлюбу з ОСОБА_2 ними набуто нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення адміністративно-торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які є їх спільною сумісною власністю.

У позовній заяві зазначено, що так як фактичне володіння указаними об`єктами нерухомого майна з моменту виникнення права власності на них здійснював їх номінальний власник ОСОБА_2 маючи статус орендодавця, тому вірогідно протягом 2011-2024 років отримував дохід від передачі такого майна в оренду третім особам.

Зазначала, що кошти, одержані сторонами як орендна плата, незважаючи на те, хто номінально її одержував, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому у відповідності до ч. 2 ст. 61 СК України просила стягнути з ОСОБА_2 в свою користь 1/2 частину отриманого доходу від надання в оренду вищевказаних нежитлових приміщень.

Предметом позову у справі № 607/13254/22 є визнання вищевказаних нежилих приміщень особистою приватною власністю ОСОБА_2 , який із посиланням на приписи ч. 3 ст. 57 СК України указує, що означені нежитлові приміщення являються його особистою приватною власністю, оскільки були придбані ним за кошти, які належали йому особисто ще до моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

Отже, від вирішення позову ОСОБА_2 у справі № 607/13254/22 про визнання його особистою власністю нежилих приміщень адміністративно-торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 та 2 буде залежати вирішення позовних вимог ОСОБА_1 у справі 607/8044/24 про стягнення з ОСОБА_2 1/2 частини доходу, отриманого від надання в оренду нежилих приміщень

Таким чином, у справі № 607/13254/22 можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог у справі № 607/8044/24 та умов, від яких залежить їх розгляд.

Отже, між справами № 607/8044/24 та 607/13254/22 дійсно існує тісний матеріально-правовий зв`язок, а факти, встановлені в справі за позовом ОСОБА_2 , будуть мати преюдиційне значення для справи № 607/8044/24

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №607/13254/22, оскільки ці справи є пов`язаними, рішенням суду в справі №607/13254/22 встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі №607/8044/24.

Якщо судовим рішенням у справі №607/13254/22 буде визнано за ОСОБА_2 право особистою власності на нежилі приміщення адміністративно-торгового закладу за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , така обставина виключає можливість задоволення позовної вимоги у справі № 607/8044/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини доходу, отриманого від надання в оренду вищевказаних нежитлових приміщень, тому доводи апеляційної скарги про те, що відсутність рішення, яке набрало законної сили по справі № 607/13254/22 ніяким чином не унеможивлює розгляду справи про стягнення половини доходу, одержаного від використання майна, що є спільною власністю колишнього подружжя, на думку колегії суддів є неспроможними.

Суд першої інстанції належним чином обгрунтував підстави для зупинення провадження у даній справі до вирішення цивільної справи №607/13254/22, тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не зробив жодних висновків щодо можливості (неможливості) розглянути справу на підставі наявних у ній доказів є необгрунтованими.

За наявності об`єктивних підстав для зупинення провадження у даній справі до вирішення цивільної справи № 607/13254/22, які установив суд, доводи апеляційної скарги про те, що зупинення провадження порушує вимоги закону щодо розумності строків розгляду справи не можуть братися судом до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законності і обгрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Слід врахувати, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2024 року, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 23 грудня 2024 року

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.