КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6229/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Київ

Справа № 754/11145/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретарів судового засідання Кравченко Н.О., Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, державного реєстратора приватного нотаріуса Сєрової Олени Валеріївни, ОСОБА_3 , Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, треті особи: ОСОБА_4 , державний реєстратор приватний нотаріус Затварницька Інна Петрівна, ОСОБА_5 , про визнання протоколу проведення електронних торгів від 30 березня 2018 року, акта про реалізацію предмета іпотеки від 06 квітня 2018 року, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №876 від 12 квітня 2018 року та договору купівлі-продажу від 19 червня 2018 року незаконними, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

31 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення просила визнати протокол проведення електронних торгів від 30.03.2018 року, акт про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2018 року, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.04.2018 № 876 та договір купівлі-продажу від 19.06.2018 незаконними, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2008 року між АТ Банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБРС «Укрсоцбанк», в подальшому змінено на АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_4 укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 031.29-08/242, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти.

28.03.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № 42.02-11/290, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. за реєстровим номером № 1229, відповідно до умов якого було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6 кв. м., житловою площею 17,9 кв. м., що належить іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.

12.01.2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису, надавши нотаріусу договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 031.29-08/242, договір іпотеки № 42.02-11/290, вимогу про усунення порушень без доказів їх отримання боржником та розрахунок заборгованості.

У виконавчому написі нотаріуса, вчиненому 12.01.2018 року та зареєстрованому за реєстровим номером № 345, нотаріусом протизаконно задоволено вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 65 799,43 доларів США, що є залишком заборгованості за кредитом, та 76 824,62 доларів США, що є заборгованістю за відсотками за користування кредитом.

В подальшому приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П. зареєстровано запис про погашення обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_2 , реалізованої на електронних торгах відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 30.03.2018 року № 324170.

У подальшому приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. видано акт про реалізацію предмета іпотеки від 06.04.2018 року, а приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.04.2018 року № 876 та здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_5

19.06.2018 року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2018 року № 6785, виданого приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П., було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно на ОСОБА_6 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2019 року у справі № 754/5560/18, яке набрало законної сили 26.11.2019 року, виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки його видано всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, судовим рішенням підтверджено порушення права позивача на володіння та користування власним житлом, що виражалося у незаконному зверненні стягнення на предмет іпотеки, незаконним здійсненням реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, та відповідно незаконним подальшим її продажем іншим особам.

Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, змінено процесуальний статус АТ «Альфа Банк» як відповідача на статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а ДП «Сетам» залучено у якості відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що позивач не оскаржував дії приватного виконавця та не наголошував на тому, що сама процедура торгів проведена з порушенням, оскільки підставою позову були інші обставини. Позов було подано у зв`язку з тим, що виконавчий напис, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу нерухомого майна позивача, було визнано судом таким, що не підлягає виконанню, а відтак електронні торги, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, призвели до порушення майнових прав позивача.

Таким чином, в силу ст. ст. 203, 215 ЦПК України є підстави для визнання недійними електронних торгів з продажу квартири, а також виданих за результатами цих торгів протоколу проведення електронних торгів, акта реалізації та свідоцтва про придбання нерухомого майна. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц, від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13, від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1608/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вказує, що сторона позивача належними доказами не спростувала тієї обставини, що на день вчинення виконавчого напису трирічний строк позовної давності не збіг щодо окремих траншів кредитного договору, а саме за період з 2015 року по 2018 рік. Вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що здійснення електронних торгів іпотечної квартири відбулось відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Інструкції з організації примусового виконання рішень та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.06.2016 року № 2831/5.

Вказує, що сторона позивача належними доказами не підтвердила тієї обставини, що на момент проведення електронних торгів відбулись порушення у їх сукупності відповідно до зазначеної правової позиції Верховного Суду України. Посилається на те, що вона є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_3 . Як добросовісний набувач цієї квартири вона не могла і не повинна була перевіряти історію її придбання ОСОБА_5 за результатами електронних торгів та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів права власності на квартиру. В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження також та обставина, що належна ОСОБА_6 квартира вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_8 , її представник - ОСОБА_9 , та представник третьої особи АТ «Сенс Банк» - Пересунько С.С. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача ДП «Сетам», приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А., приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П., приватний нотаріус КМНО Сєрова О.В., Приватний виконавець Говоров П.В., а також інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулося порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, чинного на момент проведення спірних електронних торгів. Крім того, дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання торгів недійсними.

Також протягом тривалого часу судових спорів, в тому числі і щодо оспорення виконавчого напису нотаріуса, позивачу було відомо про проведення прилюдних торгів, однак результати таких торгів вона не оспорювала протягом встановленого строку - три місяці.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 березня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №031.29-08/242, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 800 доларів США зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 13,5% річних. Кредитний договір укладений строком до 27.03.2018 року.

Пунктами 3.3.7 та 3.3.8 договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №031.29-08/242 передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1.1, 2.4, 2.10 договору та комісії в розмірах та порядку, передбачених цим договором ; своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту із нарахованими процентами за фактичне його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1, 1.1.1.2, 2.4, 3.3.14 договору.

Відповідно до п. 4.5 вказаного договору у разі невиконання ( неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7 , 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). (т. 1 а. с. 21-27).

28 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № 42.02-11/290, посвідчений нотаріусом КМНО Затварницькою І.П. за реєстровим номером № 1229, відповідно до умов якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36,6 кв. м, житловою площею 17,9 кв. м, що належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 2 а. с. 75, 76).

12.01.2018 приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 142 624,05 доларів США (т. 2 а. с. 88).

У вказаному виконавчому написі нотаріуса, зареєстрованого за реєстром 345, нотаріусом пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі: 65 799,43 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 76 824,62 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

13.02.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55796791 щодо виконання виконавчого напису № 345, виданого 12.01.2018 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 36,6 кв. м, житловою площею 17,9 кв. м, для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 142 624,05 доларів США (т. 2 а. с. 15).

В подальшому приватним виконавцем зазначене нерухоме майно у виконавчому провадженні було оцінено та передано на реалізацію до ДП «Сетам». 30.03.2018 відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки. На підставі протоколу № 324170, переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_5 . Реалізація майна боржника, а саме: квартира загальною площею 35,6 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася в рамках виконавчого провадження шляхом проведення електронних торгів відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 за № 2831/5.

06.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. видано акт про реалізацію предмета іпотеки, у якому зазначено, що квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 36,6 кв. м, житловою площею 17,9 кв. м, була передана на реалізацію, відповідно до протоколу про проведенні електронні торги від 30.03.2018 року № 324170 ДП «Сетам» переможцем визнано ОСОБА_5 (т. 2 а. с. 97).

12.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису № 345, виданого 20.01.2018 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., у якій зазначено, що вказану квартиру реалізовано на електронних торгах відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 30.03.2018 року № 324170, стягувачу перераховано борг частково в розмірі 386 003,92 грн (т. 2 а. с. 95, 96).

12.04.2018 року приватний нотаріус КМНО Сєрова О.В. видала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.04.2018 року № 876 та здійснила реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5

19 червня 2018 року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2018 року № 6785, виданого приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за відповідачем ОСОБА_6 (т. 1 а. с. 10-14).

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В., ОСОБА_4 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року у вказаній справі № 754/5560/18 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20.01.2018 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 345 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 15-18).

Учасники справи вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржували.

09 березня 2022 року ОСОБА_6 , яка не є учасником вказаної справи, зверталась з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 було закрите, оскільки встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_6 не вирішувались.

В подальшому також ОСОБА_5 , яка не є учасником вказаної справи, зверталась з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року було відкрите апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 було закрите, оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року не розглядались та не вирішувались питання про право власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно, та у рішенні суду не містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, Деснянський районний суд м. Києва у рішенні від 15 жовтня 2019 року виходив з того, що наявність невирішених по суті спорів щодо заборгованості свідчить про спірний характер заборгованості та виключає можливість видачі виконавчого напису нотаріуса. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01.09.2017 р., позичальник здійснив останній платіж за кредитним договором 20.04.2012 року. Починаючи з травня 2012 року у банку виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором. Проте, із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся лише 12.01.2018 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Отже, нотаріусом видано виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що є порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено за відсутності умови безспірної заборгованості, а також цим виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки з пропуском строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання недійсними електронних торгів, визнання протоколу проведення електронних торгів від 30 березня 2018 року, акту про реалізацію предмета іпотеки від 06 квітня 2018 року, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №876 від 12 квітня 2018 року та договору купівлі-продажу від 19 червня 2018 року незаконними, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 зазначила, що виконавчий напис від 12.01.2018 року № 345, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу належної їй квартири на електронних торгах, визнано судом таким, що не підлягає виконанню, тому електронні торги, які були проведенні на підставі такого виконавчого напису, призвели до порушення майнових прав позивача та підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Це проявляється в тому, що учасники цивільних правовідносин, як правило, самостійно ініціюють застосування норм про недійсність договору та її правових наслідків. Недійсність договору відображається (чи може відобразитися) на правах та інтересах інших учасників цивільних правовідносин, а тому повинні існувати певні правові підстави і наслідки недійсності, у тому числі для «дотичних» до неї учасників цивільних правовідносин.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Тлумачення ст. ст. 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим ( висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідно до вищенаведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавчою службою укладається відповідний договір.

Згідно з п. 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, в редакції, чинній на час проведення електронних торгів, електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35 гс 21) дійшла висновку про те, що, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За встановленими у справі обставинами щодо спірного майна відбулася спеціальна процедура його продажу приватним виконавцем на прилюдних торгах і обставин щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення державним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Тимчасового положення, Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства не встановлено.

У правовій доктрині сформульовано точку зору, згідно з якою продавцем майна, яке реалізується з торгів у рамках виконання рішення суду, є власник майна, оскільки саме його майно продається; держава не переносить на себе право власності на це майно і діє в зазначеному випадку від імені власника-боржника.

Таким чином, з аналізу змісту ст. ст. 203, 215, 650, 655 і 656 ЦК України, положень Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що: реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажі майна, за яким продавцем відчужуваного майна є боржник, переможець прилюдних торгів виступає покупцем, а особи, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів; складання за результатами проведення прилюдних торгів акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529 цс 19) зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою - третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як зазначив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21, «рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина перша та друга статті 273 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), свідчить про те, що наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності торгів, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

По своїй суті публічні торги мають бути найбезпечнішою підставою набуття майна, оскільки публічна процедура реалізації майна має гарантувати невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, набутого у такий спосіб. Очевидно, що використання як підстави для оспорення торгів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суттєво підриває стабільність обороту та характеристику власне торгів як найбезпечнішої підстави набуття майна, за умови, що такої підстави недійсності не існувало в момент проведення публічних торгів.»

Тому у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності торгів, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судом установлено, що спірні електронні торги з реалізації належної позивачу ОСОБА_1 квартири на підставі виконавчого напису нотаріуса від 12 січня 2018 року були проведені 30 березня 2018 року, а рішення Деснянського районного суду м. Києва про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса від 12 січня 2018 року, у справі № 754/5560/18, було ухвалене судом 15 жовтня 2019 рокута учасниками справи в апеляційному порядку оскаржене не було.

Враховуючи фактичні обставини, які склалися у цій конкретній справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ухвалено 15 жовтня 2019 року, а електронні торги з реалізації належного позивачу нерухомого майна проведені 30 березня 2018 року, тобто на час проведення електронних торгів виконавчий напис нотаріуса був чинний, тому рішення суду від 15 жовтня 2019 року не може бути підставою недійсності правочину, укладеного у зв`язку з проведенням електронних торгів з реалізації нерухомого майна.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, проведених на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, оскільки на час проведення електронних торгів виконавчий напис нотаріуса був чинним, а відповідне судове рішення не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Із урахуванням наведеного відсутні підстави для витребування із власності ОСОБА_6 на користь позивача спірної квартири, оскільки у цій справі не встановлено, що майно вибуло із власності позивача незаконно.

Разом з тим права позивача можуть бути захищені шляхом відшкодування завданої їй шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). Відповідачами за цим позовом можуть бути особи, з вини яких така шкода була заподіяна ( пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20)).

Наведене узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 червня 2024 року у справі № 587/2230/21. У вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав, що наявні підстави для відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566 св 18) та від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870 св 18).

Доводи апеляційної скарги про те, що у вступній та резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначено відповідачем ДТ «Сетам», яке було залучене до участі у справі як відповідач протокольною ухвалою суду від 06.12.2021 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, адже відповідно до матеріалів справи, ДП «Сетам було залучено до участі у справі в якості відповідача, відповідно до змісту описової частини оскаржуваного рішення, судом зазначено, що представник відповідача ДП «Сетам» в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час на адресу був наданий відзив, в якому позовні вимоги не визнаються, та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, просили слухати справу без присутності представника ( а.с. 27, т. 4).

Колегія суддів бере до уваги доводи представника позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції необґрунтовано в своєму рішенні послався на те, що позивачем не доведено того, що проведення електронних торгів відбулося з порушенням вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, оскільки позивач не оскаржував дії приватного виконавця та не наголошував на тому, що процедура торгів проведена з порушенням, проте зазначає, що наведене не вплинуло на правильність висновків по суті вирішення спору, а тому не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався в своєму рішенні на пропуск позивачем тримісячного строку позовної давності, з огляду на таке.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц зазначила: «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем».

Враховуючи те, що у цій справі судом не встановлено факту порушення прав позивача, то у задоволенні позову відмовлено з підстав його необґрунтованості. У такому випадку суд не застосовує до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Із наведених підстав колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив початок перебігу строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, у зв`язку з чим рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.