ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 362/6637/23

провадження № 61-14130св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Желепи О. В., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем пунктів 5.5.5 та 8.2.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, в розмірі 89 020,64 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Васильківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 06 лютого 2024 року позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» грошові кошти в сумі 89 020,64 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 04 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2024 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

10 вересня 2024 року представник ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» - адвокат Бабич М. М. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 вересня 2024 року відмовив у задоволенні заяви представника ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» - адвоката Бабича М. М. про ухвалення додаткового рішення у справі.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що при зверненні до суду представник позивача в позовній заяві не зазначав попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу. При розгляді справи в суді першої інстанції представник позивача не заявляв про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначення у відзиві на апеляційну скаргу про попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн не може бути розцінено як перша заява по суті спору.

У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення заяви.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У жовтні 2024 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

11 листопада 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Відмовляючи в задоволенні заяви про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, апеляційний суд встановив такі обставини.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2024 року залишено без змін.

10 вересня 2024 року представник ПрАТ «ДТЕК Київській регіональні електромережі» - Бабич М. М. надіслав поштою заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив стягнути на свою користь з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зазначеним вимогам оскаржувана постанова відповідає не повною мірою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основними рішеннями, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або не вирішені всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У пункті 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17».

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

З огляду на вказану норму закону відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Результат аналізу вказаних норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що клопотання (заява) про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції може бути заявлено (подано) на будь-якій стадії судового процесу (як в апеляційній скарзі, так і окремою заявою (клопотанням)), але за умови - до закінчення судових дебатів.

При цьому, якщо апеляційний суд розглянув справу без повідомлення її учасників (частина перша статті 369 ЦПК України) заява (клопотання) про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу подається до прийняття постанови у справі.

Із матеріалів цієї справи відомо, що у відзиві на апеляційну скаргу, тобто до прийняття постанови у справі (апеляційний суд розглядав справу без повідомлення її учасників), представник ПрАТ «ДТЕК Київській регіональні електромережі» заявив про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу (а. с. 88-90).

Представник ПрАТ «ДТЕК Київській регіональні електромережі» 10 вересня 2024 року подав заяву про відшкодування витрат на правову допомогу, тобто протягом 5 днів після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат, апеляційний суд наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що заявник до закінчення судових дебатів (ухвалення постанови судом апеляційної інстанції), а саме у відзиві на апеляційну скаргу, зробив заяву про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, заяву про відшкодування витрат на правову допомогу подав протягом 5 днів після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції.

Очевидно помилковим є висновок апеляційного суду, що заяву про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд позивачу необхідно було зазначити у позовній заяві, як першій заяві по суті, оскільки позовні заяви на стадії апеляційного розгляду не подаються.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Водночас суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати та передати справу в частині вирішення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року скасувати, справу в частині вирішення заяви Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов