Провадження № 2-др/522/172/24
УХВАЛА

23 грудня 2024 року Суддя Приморського районного суду міста Одеси Ковтун Ю.І., дослідивши матеріали заяви представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Логойди Яни Василівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором роздрібної купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 листопада 2024 року позов Фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором роздрібної купівлі-продажу, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ,) заборгованість за договором роздрібної купівлі-продажу товару у розмірі 12332,44 (дванадцять тисяч триста тридцять дві грн 44 коп.), з якої: основна сума боргу у розмірі 11870,00 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень; інфляційні втрати у розмірі 358,33 (триста п`ятдесят вісім грн 33 коп.) гривень; 3% річних у розмірі 104,11 (сто чотири грн 11 коп.) гривень, а також судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) гривень.

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Логойди Я.В. про ухвалення додаткового рішення, в якому просить ухвалити додаткове рішення у справі № 522/12588/24-Е про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн.

Згідно ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2024 на адресу суду надійшла сформована системі «Електронний суд» заява представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Логойди Я.В., в якій зокрема зазначила, що докази на підтвердження заявленого позивачем у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані стороною позивача у встановленій законом формі з дотриманням визначеного законом п`ятиденного строку після ухвалення рішення у даній справі.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат була подана представником позивача в електронній формі через систему «Електронний Суд».

Відповідно до ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Як слідує з матеріалів справи відповідач не зареєстрував електронний кабінет с ЄСІТС.

Доказів про направлення представником позивача заяви про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесення витрат на правничу допомогу шляхом їх надсилання відповідачу у паперовій формі листом з описом вкладення матеріали справи не містять.

Вказані обставини свідчать про те, що представником позивача не було дотримано порядку звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме не направлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Наведене узгоджується із висновками, сформульованими Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/14138/18, від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18 та від 30 червня 2022 року у справі № 640/1175/20.

В даному випадку докази понесення витрат на правничу допомогу було надано представником позивача з порушенням вимог частини дев`ятої статті 83 ЦПК України, а тому такі докази не можуть бути взяті судом до уваги.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 83, 133, 141, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Логойди Яни Василівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Фізичної особи-підприємця - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором роздрібної купівлі-продажу, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Юлія КОВТУН