ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7535/23
провадження № 2/753/5603/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ВОЛОДЬКО С.С.

за участю сторін

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Інформаційного агентства (далі по тексту - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі наказу начальника Інформаційного агентства № 97 від 18 червня 2019 року був призначений на посаду оглядача відділення висвітлення військово-технічної політики та розвитку ОПК інформаційної редакції Інформаційного агентства з 18 червня 2019 року.

Після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, а саме, 19 квітня 2022 року уклав Контракт добровольця територіальної оборони Добровольчого формування Христинівської територіальної оборони № НОМЕР_1 , про що повідомив керівництво Інформаційного агентства.

Згідно наказу начальника Інформаційного агентства від 19 липня 2022 року № 148 його було увільнено від роботи з 06 червня 2022 року, у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків.

Відповідно до наказу начальника Інформаційного агентства від 11 квітня 2023 року № 71 його було звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Позивач вважає наказ про звільнення неправомірним, оскільки на добровольця, який уклав контракт поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України, а тому для захисту своїх прав змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року прийнято до розгляду дану цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

На адресу суду 16 травня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача не визнав позов у повному обсязі та просив суд у його задоволенні відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що Добровільне формування Христинівської територіальної громади було розформоване 04 листопада 2022 року. За таких обставин, контракт добровольця територіальної громади вважається припиненим. Позивач будучи повідомленим про відсутність правових підстав для увільнення від виконання роботи за посадою, не вжив жодних заходів для повернення на своє робоче місце для виконання своїх функціональних обов`язків за трудовим договором.

Позивач 03 червня 2024 року надав суду заперечення на відзив, з доводами якого не погодився, а також вказав на відсутність доказів, які б спростовували правомірність його позовним вимогам.

Представник відповідача 10 червня 2024 року надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позивачу було відомо про не чинність його контракту, а відповідно і підстави для увільнення, проте не вчинялося жодних дій для повернення до виконання своїх функціональних обов`язків.

У судовому засіданні, яке відбулось 15 листопада 2024 року, свідок ОСОБА_3 зазначив, що він є військовим комендантом, з позивачем перебував у службових відносинах. Зазначає, що з 24 лютого 2022 року позивач був присутнім на прийомі поранених бійців з полку ССО, залучався командиром Добровільного формування Христинівської територіальної громади задля навчання особового складу. Наразі проводить навчання рекрутів на БКБП. Позивач є фахівцем з тактичної підготовки. Вказує на те, що документально ніхто не повідомляв про розформування Добровільного формування Христинівської територіальної громади.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач працював під її керівництвом. Вона підписала акт, яким було засвідчено факт відсутності позивача на робочому місці.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що працювала з позивачем на одній роботі, їх кабінети були розташовані поруч. Позивач 11 квітня 2023 року з`явився на роботі після обіду, підписала акт про його відсутність на робочому місці.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що 11 квітня 2023 року позивача не було на робочому місці, особисто бачила його на роботі цього дня після обіду, внаслідок чого підписала акт про відсутність позивача на роботі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача Клижко О. О. проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував на посаді оглядача відділення висвітлення військово-технічної політики та розвитку ОПК інформаційної редакції Інформаційного агентства з червня 2019 року.

Після вторгнення рф в Україну у 2022 року, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 було введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Позивач 19 квітня 2022 року уклав Контракт з Добровольчим формуванням Христинівської територіальної громади № 10 строком на три роки.

Установлено, що згідно наказу начальника Інформаційного агентства від 19 липня 2022 року № 148 позивача увільнено від роботи з 06 червня 2022 року, у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04 листопада 2022 року № 329 Добровольче формування № 10 Христинівської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області розформоване 04 листопада 2022 року.

Установлено, що згідно із наказом начальника Інформаційного агентства № 52 від 16 березня 2023 року ОСОБА_1 приступив до виконання своїх посадових обов`язків.

Наказом начальника Інформаційного агентства № 56 від 16 березня 2023 року було призначено службове розслідування для встановлення причин відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці у період з 04 листопада 2023 року по 15 березня 2023 року (до дня прибуття позивача на робоче місце та до виконання посадових обов`язків згідно наказу начальника Інформаційного агентства № 52 від 16 березня 2023 року).

Службовим розслідуванням, яке призначене наказом № 56 від 16 березня 2023 року встановлено, що надані позивачем документи не підтверджують його залучення до виконання громадського обов`язку у робочий час з 07 листопада 2022 року по 15 березня 2023 року. Період відсутності ОСОБА_1 з 07 листопада 2022 року по 15 березня 2023 року на робочому місці вважати прогулом. Також встановлено, що 11 квітня 2023 року, ОСОБА_1 був відсутній на своєму робочому місці більше трьох годин.

Згідно наказу Інформаційного агентства від 11 квітня 2023 року, ОСОБА_7 звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Підставою даного наказу є акт службового розслідування від 11 квітня 2023 року № 540, наказ начальника Інформаційного агентства «Про результати службового розслідування» № 71 від 11 квітня 2023 року.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За приписами пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Отже, питанням законності звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, позивач 19 квітня 2022 року уклав Контракт з Добровольчим формуванням Христинівської територіальної громади № 10 строком на три роки.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про основи національного супротиву», добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній засаді з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони.

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про основи національного супротиву», територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільних складових.

Відповідно до частини четвертої статті 4 вказаного Закону, військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та добровольчі формування територіальних громад, які залучаються до територіальної оборони.

Відповідно до пункту 6 Положення № 1449, членство у добровольчому формуванні не звільняє від обов`язку проходження строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно із частиною першою статті 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Судом установлено, що Добровольче формування № 10 Христинівської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області розформоване 04 листопада 2022 року.

Згідно пункту 23 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 № 1449 (Положення № 1449), окремою підставою припинення контракту добровольця територіальної оборони є розформування добровольчого формування.

Наведене свідчить, що виконання обов`язків члена добровольчого формування після 04 листопада 2022 року не здійснювалось позивачем у робочий час, що виключало можливість застосування роботодавцем частини першої статті 199 КЗпП України.

Як установлено судом, відповідно до акту від 11 квітня 2023 року встановлено також факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 11 квітня 2023 року, у зв`язку з чим, останнього було звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті40 КЗпП України. Факт відсутності позивача на роботі 11 квітня 2023 року понад три годити також підтверджується показами свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 з поважних причин був відсутній на роботі у вказаний період позивачем суду не надано.

Також суд звертає увагу на пункт 16 Положення № 1449, згідно якого членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 . Відповідно, при укладенні контракту добровольця територіальної оборони від 19 квітня 2022 року, пункт 16 Положення № 1449 дотримано не було.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що звільнення позивача відбулося відповідно до норм чинного законодавства, суд не вбачає правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, а також відповідно і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 12-13, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інформаційного агентства про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.