Провадження № 2/204/677/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», визначивши третьою особою ОСОБА_2 із вимогами про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 1-7 та на звороті).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28 червня 2023 року о 16 годині 30 хвилин у м. Дніпрі на Криворізькому шосе, 21, біля ЛЕП № 77, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mersedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по Криворізькому шосе на регульованому перехресті із вул. Гербіна при повороті ліворуч не надав переваги у русі автомобілю BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в зустрічному напрямку, та скоїв з нею зіткнення. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. Разом з цим, зазначає про те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mersedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної події була застрахована за полісом № АТ/3238817 від 07 лютого 2023 року, страхової компанії ПАТ «НАСК Оранта», з лімітом відшкодування, за шкоду заподіяну майну 160000 гривень та франшизою 2500 гривень. Стверджує, що 30 червня 2023 року вона звернулася до страхової компанії відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, заявою про страхове відшкодування та запрошення на участь в огляді пошкодженого транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Після набрання законної сили постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року у справі № 204/10583/23 та, з метою визначення розміру завданого їй 28 червня 2023 року матеріального збитку в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона звернулася до судового експерта ОСОБА_3 із заявою про проведення товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, за результатами проведеної, якої складено висновок експерта № 3307/23 від 24 липня 2023 року. Зазначає, що відповідно до вказаного висновку експерта вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин колісного транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 74846 гривень 20 копійок (без ПДВ), а вартість матеріального збитку 76761 гривня 52 копійки. Натомість, листом № 09-02-221788 від 26 липня 2023 року відповідачем було повідомлено позивачку про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 43301 гривня 05 копійок, відповідно до страхового акту № ОЦВ-СП-23-04-93382/1, а вже 27 липня 2023 року на банківську картку позивачки зайшли грошові кошти у сумі 43301 гривня 05 копійок з відповідним призначенням платежу: «Страхове відшкодування ОСОБА_1 по договору № АТ-3238817 від 07 лютого 2023 року». Разом з цим, стверджує, що зі змістом страхового акту № ОЦВ-СП-23-04-93382/1 вона не ознайомлена, суму страхового відшкодування у будь-який спосіб з відповідачем не погоджувала, а тому такі дії ПАТ «НАСК «Оранта» є протиправними та такими, що суперечать вимогам ст. 36 Закону № 1961-ІV. Вказує, що не погодившись із вказаною сумою стразового відшкодування вона звернулася до відповідача із письмовою заявою в якій прохала переглянути страхову справу з урахуванням висновку експерта ОСОБА_3 № 3307/23 від 24 липня 2023 року та, виплатити суму страхового відшкодування (збитки) у розмірі визначеному в даному висновку. Вказує, що листом № 09-02-17/6704 від 08 вересня 2023 року відповідач відмовив їй у розгляді висновку експерта ОСОБА_3 № 3307/23 від 24 липня 2023 року, вказавши при цьому, що не вбачає підстав для доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі. В обґрунтування відмови, відповідачем було зазначено те, що розрахунок матеріального збитку ним було визначено на підставі звіту № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року, який складений СОД ФОП ОСОБА_4 , на замовлення відповідача. Натомість, позивачка зазначає, що СОД ФОП ОСОБА_4 відсутній в реєстрі атестованих судових експертів, а тому складений ним звіт, складений з порушенням п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV, без проведення фактичного огляду транспортного засобу, а відтак є неналежним доказом. Тому, прохає суд стягнути з відповідача різницю недоплаченого страхового відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 33460 гривень 47 копійок разом із судовими витратами по справі у вигляді: судового збору у сумі 1073 гривні 60 копійок, витрат на правову допомогу у сумі 10000 гривень та витрат на проведення експертизи у сумі 4000 гривень.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15 годину 20 хвилин 14 листопада 2023 року (а. с. 53), копія якої надіслана учасникам справи 06 жовтня 2023 року за вихідним № 32016/23-вих/2/204/3760/23 (а. с. 54).

27 листопада 2023 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли письмові пояснення, які по суті є відзивом на позовну заяву, представниці відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» - Бабіч Н.А. (а. с. 75-76 та на звороті), в яких вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує.

Так, в письмових поясненнях зазначає, що розрахунок за страховим випадком, що трапився 28 червня 2023 року, за участю забезпеченого транспортного засобу Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та пошкодженого транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було здійснено відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 07 липня 2023 року пошкодженого транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Зазначає, що відповідно до вимог п. 7.38 Методики, значення Е3 (коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років для інших легкових КТЗ. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Е3 приймається рівним 70%. Вказує, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 перевищує 12 років, тоді Е3 становить 70%. Відповідно до Звіту № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу BYD F-3, внаслідок пошкодження при ДТП, склав 50229 гривень 26 копійок (з ПДВ) (вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 70003 гривні 57 копійок, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 50229 гривень 26 копійок. Стверджує, що згідно зі страховим актом № ОЦВ-ЗД-23-04-93382/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, ПАТ «НАСК «Оранта» 27 липня 2023 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 43301 гривня 05 копійок (без ПДВ) на рахунок позивачки в АТ «СЕНС БАНК». Вказує, що ПАТ «НАСК «Оранта» було розглянуто наданий позивачкою висновок експерта № 3307/23 від 24 липня 2023 року, складений експертом ОСОБА_3 , але відповідач не вбачає підстав для доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі. Тому, вважає, що ПАТ «НАСК «Оранта» виконало свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 у повному обсязі та у відповідності до вимог Закону № 1961-IV, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Разом з цим, зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення витрат на проведення експертизи, оскільки представником відповідача 07 липня 2023 року було проведено огляд транспортного засобу позивачки, а тому у позивачки не виникло право самостійного обрання експерта для визначення розміру шкоди, а у відповідача відповідно не виникло обов`язку щодо відшкодування вартості такого дослідження. Вважає, що у даному випадку, позивачка як власник майна має право проводити безліч експертиз, але за власний рахунок.

22 січня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивачки адвоката Похвалітого А.А. на відзив відповідача (а. с. 110-113), в якому він вважає доводи представниці відповідача необґрунтованими.

Так, в обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що страховиком було залучено експерта

ОСОБА_5 для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу ВYD F-3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та в подальшому для врегулювання даного страхового випадку ПАТ «НАСК «Оранта» було замовлено у СОД ФОП ОСОБА_4 , звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВYD F-3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП. Вказує, що оскільки об`єкт оцінки знаходився у Дніпропетровській області, що було перешкодою для фактичного огляду експертом пошкодженого майна через його віддаленість, ПАТ «НАСК «Оранта» було надано СОД ФОП ОСОБА_4 копії наявних матеріалів, а саме: протоколу огляду, фото пошкодженого транспортного засобу та свідоцтва та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, для подальшого визначення вартості матеріального збитку. Вказує, що таким чином, у відзиві на позов відповідач не заперечує той факт, що технічний огляд КТЗ ВYD F-3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 оцінювачем СОД ФОП ОСОБА_4 не проводився, а тому вказані обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню. Разом з цим, зазначає про те, що незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. В свою чергу, у звіті №92-D/12/23 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 18 липня 2023 року СОД ФОП ОСОБА_4 відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім того, зазначає, що в реєстрі атестованих судових експертів відсутні відомості про СОД ФОП ОСОБА_4 , тому звіт № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року складений СОД ФОП ОСОБА_4 , який не є експертом, тому норми пункту 5.1 розділу V, підпункту 8.5.1 пункту 8.5 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не можуть бути застосовані. Таким чином, звіт № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року за замовленням ПАТ «НАСК «Оранта» складений СОД ФОП ОСОБА_4 з порушенням п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, в супереч вимог пункту 5.1 розділу V, пункту 8.5 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, який здійснив визначення вартості відновлювального ремонту без технічного огляду КТЗ - ВYD F-3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , а тому вказаний документ не може визнаватись належним та допустимим доказом у даній справі. Натомість, висновок судового експерта ОСОБА_3 № 3307/23 від 24 липня 2023 року, що складений на замовлення позивачки, складений відповідно до вимог діючого законодавства України, бо експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, а отже є належним доказом у справі. Вказує, що згідно висновку експерта № 3307/23 від 24 липня 2023 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу - автомобіль ВYD F-3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає: 74846 гривень 20 копійок. (без урахування складової ПДВ), а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль ВYD F-3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 76761 гривня 52 копійки. При цьому, зазначає, що у відзиві на позов відповідач не навів доводів чому він не прийняв до виконання висновок експерта № 3307/23 від 24 липня 2023 року, а також не вказує на допущені судовим експертом порушення вимог законодавства під час підготовки та складання такого висновку. Тому вважає, що доводи та заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та необґрунтованими.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 136 та на звороті), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити.

Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а. с. 72-73), в якому прохав ухвалити судове рішення на розсуд суду. За наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року (у справі 204/10583/23), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь Держави у розмірі 850 гривень. Постанова набрала законної сили 08 серпня 2023 року (а. с. 8 та на звороті).

Із вказаної постанови вбачається, що 28 червня 2023 року о 16 годині 30 хвилин у м. Дніпрі на Криворізькому шосе, 21, біля ЛЕП № 77, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mersedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по Криворізькому шосе на регульованому перехресті із вул. Гербіна при повороті ліворуч не надав переваги у русі автомобілю BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в зустрічному напрямку, та скоїв з нею зіткнення. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.6 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави.

Також, у вказаній постанові суду зазначено, що ОСОБА_2 у судовому засіданні свою провину визнав та не оспорював обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до полісу № АТ/3238817, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mercedes Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 зареєстрована ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі 160000 за шкоду заподіяну майну, з франшизою 2500 гривень, який на дату дорожньо-транспортної пригоди був чинний (а. с. 12).

30 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 14 та на звороті), заявою на виплату страхового відшкодування (а. с. 15 та на звороті) та запрошенням представника відповідача на огляд транспортного засобу (а. с. 16).

07 липня 2023 року позивачка звернулася до судового експерта ОСОБА_3 із заявою на проведення товарознавчої експертизи, за результатами якої судовим експертом Дроздовим Ю.В. складено відповідний висновок № 3307/23 від 24 липня 2023 року (а. с. 22-40 та на звороті).

З висновку експерта № 3307/23 від 24 липня 2023 року за результатами товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ (а. с. 22-40 та на звороті) вбачається, що вартість відновлювального ремонту складає 98246 гривень 96 копійок; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, складає 76761 гривня 52 копійки; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин складає 74846 гривень 20 копійок; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу становить 76761 гривня 52 копійки.

26 липня 2023 року відповідачем листом за вихідним № 09-02-22 1788 було повідомлено позивачу про прийняте рішення щодо виплати їй страхового відшкодування у розмірі 43301 гривня 05 копійок (а. с. 17).

27 липня 2023 року на банківську картку позивачки зайшли грошові кошти у сумі 43301 гривня 05 копійок із зазначенням призначенням платежу: «Страхове відшкодування ОСОБА_1 по договору № АТ-3238817 від 07 лютого 2023 року», що підтверджується випискою до угоди № 7926050 від 27 липня 2023 року в АТ «Сенс Банк» (а. с. 18).

09 серпня 2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перегляд страхової справи № 93382, в зв`язку з тим, що вона не згодна із сумою страхового відшкодування в обґрунтування чого нею було надано висновок експерта ОСОБА_3 №с 3307/23 від 24 липня 2023 року.

08 вересня 2023 року відповідач відмовив позивачці у доплаті страхового відшкодування, про що повідомив останню листом від 08 вересня 2023 року за вих. № 09-02-17 (а. с. 20 та на звороті).

Так, зі змісту вказаного листа вбачається, що розрахунок страхового відшкодування відповідачем здійснено відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказано, що при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду від 07 липня 2023 року пошкодженого транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Крім того, зазначено, що відповідно до вимог п. 7.38 Методики, значення Е3 (коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років для інших легкових КТЗ. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення Е3 приймається рівним 70%. Вказує, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу BYD F-3, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 перевищує 12 років, тоді Е3 становить 70%. Відповідно до Звіту № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року, складеного СОД ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу BYD F-3, внаслідок пошкодження при ДТП, склав 50229 гривень 26 копійок (з ПДВ) (вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 70003 гривні 57 копійок, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 50229 гривень 26 копійок. При цьому, згідно зі страховим актом № ОЦВ-ЗД-23-04-93382/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування, ПАТ «НАСК «Оранта» 27 липня 2023 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 43301 гривня 05 копійок (без ПДВ) на рахунок позивачки в АТ «СЕНС БАНК».

27 липня 2023 року, на підставі звіту № 92-D/12/23, ПАТ «НАСК «Оранта» складено страховий акт № ОЦВ-СП-23-04-93382/1 (а. с. 79), яким вказану дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та прийнято рішення щодо виплати позивачці страхового відшкодування у розмірі 43301 гривня 05 копійок.

Зі Звіту 92-D/12/23, від 18 липня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, що складений ФОП ОСОБА_4 (а.с . 80-98), вбачається, що: ринкова вартість КТЗ 118012 гривень 30 копійок; значення коефіцієнта фізичного зносу 0,7; вартість відновлювального ремонту 70003 гривні 57 копійок (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали); вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 50229 гривень 26 копійок (з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали); вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ 45801 гривня 05 копійок; вартість матеріального збитку складає 50229 гривень 26 копійок (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Пунктом 2 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.

У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Нормою ч. 3 ст. 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктами 1.4, 1.7 ст. 1 цього Закону визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Так, для визначення вартості завданого позивачу матеріального збитку відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» було замовлено у ФОП ОСОБА_4 відповідний звіт, який складений останнім за № 92-D/12/23, від 18 липня 2023 року (а. с. 79-98), а позивачем висновок у судового експерта ОСОБА_3 № 3307/23 від 24 липня 2023 року, що складений на замовлення позивачки (а. с. 22-40 та на звороті).

Приписами ч. 1 ст. 106 ЦПК України визначено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року, судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Результати проведення судової експертизи оформлюються висновком експерта.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експертне дослідження дослідження, яке проводиться експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини події, за зверненням юридичних або фізичних осіб. Результати проведеного експертного дослідження оформляються висновком експертного дослідження.

Тобто, по суті, експертиза від дослідження відрізняється лише статусом. Їх зміст має бути однаковим. В рамках експертизи експерт підписує заяву про кримінальну відповідальність. В рамках експертного дослідження ні.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Приписами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Відповідно до відомостей Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності» (http://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html), ФОП ОСОБА_4 зареєстрований, як суб`єкт оціночної діяльності за напрямком діяльності 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів».

10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Приписами ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Отже, виходячи з наведених норм, не зважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18.

У свою чергу, у звіті № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року про оцінку транспортного засобу з метою визначення вартості матеріального збитку, що виконаний ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта» зазначено, що для дослідження використані інформаційні джерела, зокрема: «результати огляду ТЗ (фотографії додаються до звіту)», тобто без особистого огляду об`єкта дослідження. Однак, у звіті відсутні будь-які письмові заяви оцінювача щодо особистого огляду об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), що є порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Більш того, в описі об`єкту оцінки вказано, що «огляд проведено у світлий час доби, див. фото дод., на огляді були присутні: див. фото дод.», але вказані фото у звіті та додатках до нього відсутні.

Натомість, у вказаному звіті зазначено, що думка оцінювача щодо ринкової вартості об`єкта дійсна тільки на дату оцінки (тобто 18 липня 2023 року), а висновок оцінювача має силу тільки при використанні в повному обсязі і тільки з метою, вказаною у даному звіті. Також зазначено, що оцінювач не несе відповідальність за стан складових чи агрегатів, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду).

Оскільки, сам по собі звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором, а тому він не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до висновків оцінювача, викладених у звіті № 92-D/12/23 від 18 липня 2023 року, що виконаний ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», для визначення вартості матеріального збитку та вартості пошкодженого транспортного засобу, та не бере їх до уваги, оскільки вони складені з порушенням п. 56 Національних стандартів № 1 та п п.1, 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В. № 3307/23 від 24 липня 2023 року, що вартість відновлювального ремонту складає 98246 гривень 96 копійок; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин складає 76761 гривня 52 копійки; вартість відновлювального ремонту. З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин складає 74846 гривень 20 копійок; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу становить 76761 гривня 52 копійки.

Вказаний висновок складений відповідно до вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України, із зазначенням того, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (а. с. 22).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.

Розмір завданого майнового збитку позивачем розраховано відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шляхом визначення суми відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 76761 гривня 52 копійки, при цьому, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» на суму 160000 гривень, а завдане страхове відшкодування виплачено позивачці у розмірі 43301 гривня 05 копійок, суд доходить висновку, що з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 33460 гривень 47 копійок, а відтак про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в цій частині.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою у судового експерта ОСОБА_3 було замовлено проведення товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, вартість якої складає 4300 гривень, та яка нею сплачена, підтвердженням чого є платіжна інструкція № МВ20874402 про оплату наданих експертних послуг від 03 липня 2023 року (а. с. 21).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» про стягненню недоплаченої суми страхового відшкодування задоволено, факт понесення витрат на оплату експертних послуг у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки підлягає стягненню сума понесених нею витрат на оплату експертних послуг у розмірі 4300 гривень.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачці у даній справі на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 27 вересня 2023 року (а. с. 102 та на звороті) надавав адвокат Похвалітий Анатолій Анатолійович, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ПТ № 3703 від 20 жовтня 2020 року (а. с. 49).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Похвалітим А.А. надано додаткову угоду № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 27 вересня 2023 року (а. с. 104 та на звороті), відповідно до якої клієнт зобов`язується сплатити адвокату фіксований (твердий) гонорар у розмірі 10000 гривень, оплата якого здійснюється на підставі виставленого адвокатом рахунку-фактури (а. с. 105) та, прибутковий касовий ордер № 1 від 10 жовтня 2023 року на суму 10000 гривень(а. с. 106).

При цьому, п. 4 даної угоди визначено, що акт наданих послуг складається та підписується сторонами після повного та належного виконання адвокатом послуг, з визначенням виду послуг та їх вартості , відповідно до умов п. 5 цієї угоди.

Натомість, такий акт наданих послуг ані позивачем, ані його представником адвокатом Похвалітим А.А. суду не надано.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, заявлену позивачкою ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, Київська обл., м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д; ), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути зі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 недоплачену сума страхового відшкодування у розмірі 33460 (тридцять три тисячі чотириста шістдесят) гривень 47 (сорок сім) копійок.

Стягнути зі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на оплату експертних послуг у розмірі 4300 (чотири тисячі триста) гривень.

Стягнути зі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути зі Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна