РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.

за участю секретаря Савицького В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 16.03.2017 р., посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1-279 та скасування заборони відчуження, що накладена на 41/100 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання та передана належна ОСОБА_3 на 41/100 частка житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Договір довічного утримання не виконувався взагалі, так як договір був укладений 16.03.2017 року, а відчужувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після звернення до нотаріуса позивач дізналася, що наявний договір довічного утримання. Вважає, що договір є недійсним, оскільки він суперечить вимогам закону, моральним засадам суспільства, не відповідав внутрішній волі спадкодавця та був укладений під впливом тяжкої для нього обставин хвороби. Крім того, позивач з 1971 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , вели спільне господарство та за рахунок коштів отриманих від спільного господарства у м. Херсоні була придбана спірна частина домоволодіння. Просить визнати договір довічного утримання 41/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16.03.2017року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. за реєстровим №1-279 недійсним з дня його укладання; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 41/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за договором довічного утримання від 16.03.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2024 року справу №766/18987/17 передано судді Кузьміній О.І.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 жовтня 2024 року прийнято до провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надав заяву в якій підтримав вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі, просив їх задовільнити та розглянути справу без його участі.

Відповідач в призначений час в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 16.03.2017 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. та який зареєстрований в реєстрі за №1-279, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 41/100 частину в праві власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським відділом реєстрації актів громадського стану міста Херсона, актовий запис №323 від 20.10.2000 року, відповідно до якого був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 296 від 20.03.2017 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . Прийняла спадщину своєчасно в установленому законом порядку, згідно ст. 1268, 1269 та 1270 ЦК України, подавши заяву до Приватного нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Єрьоменко В`ячеславу Григоровичу про прийняття спадщини за законом. Однак, нотаріусом було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого права власності за померлим ОСОБА_3 відсутнє. Так як, в останні дні свого життя Спадкодавець уклав із відповідачкою договір довічного утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 у власність 41/100 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 3 від 02.01.2018 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 22.09.1961року, виданого Константиновським Сільським Загсом, Горностаївського району, Херсонської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , в графі мати ОСОБА_4 .

Позивачем ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , було прийнято спадщину, що підтверджується спадковою справою 07/2018, початої 14.06.2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріусом Єрьоменко В.Г.

Також судом встановлено, що оспорюваний договір довічного утримання не виконувався взагалі, так як договір був укладений 16.03.2017 року, а відчужувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Довічне утримання за цим договором - це забезпечення відчужувача матеріальними благами, для підтримання повноцінного життєвого рівня відчужувача на умовах передбачених цим договором.

Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.744-746,748,749Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду)одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та(або)доглядом довічно. Договір довічного утримання(догляду)укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відчужувачему договорі довічного утримання(догляду)може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачему договорі довічного утримання(догляду)може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334цього Кодексу. У договорі довічного утримання (догляду)можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Якщо частина майна відчужувача перейшла до його спадкоємців, витрати на його поховання мають бути справедливо розподілені між ними та набувачем.

Згідно ст.203 ЦК України для чинності правочину його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом, правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 5 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Цивільним Кодексом передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими в законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай не вигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Відповідно до ст. ст.76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як встановлено судом, 16 березня 2017 року між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувачем) укладений договір довічного утримання, що посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. , зареєстрований в реєстрі за № 1-279 , за пунктом 1.1. якого ОСОБА_3 передає у власність, а ОСОБА_2 отримує у 41/100 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , та взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується забезпечувати відчужувача матеріальною допомогою в сумі 1000 грн. щомісячно, доглядом (продукти харчуванням, придбанням одягу, медичне обслуговування).

Будь-яких доказів щодо наявності грошових надходжень, переказів, в тому числі від фізичних осіб на користь ОСОБА_3 за період дії договору довічного утримання матеріали справи не містять, в матеріалах справи відсутні належні докази виконання відповідачем умов договору щодо забезпечення відчужувача щоденним харчуванням, забезпечення придатним до користування одягом та взуттям, забезпечення належними лікувальними засобами.

За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню судом, оскільки в судовому засіданні позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, а саме щодо недійсності нотаріально посвідченого договору довічного утримання в розумінні ст.234 ЦК України, що відповідач ОСОБА_2 вчинила правочин без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ним, та мали інші цілі, ніж ті, що передбачалися правочином, що ОСОБА_2 мала свідомий намір невиконання зобов`язань договору, приховувала свої справжні наміри та уклала договір з метою позбавлення позивача права на майбутню спадщину.

Керуючись ст.ст. 229, 744, 745, 746, 610, 611, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 81, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним- задовольнити.

Визнати договір довічного утримання 41/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16.03.2017року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. за реєстровим №1-279 недійсним з дня його укладання.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 41/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за договором довічного утримання від 16.03.2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна