Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Губенко О.М.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Віданову О.В. звернувся до суду із позовом до КП «Київпастранс», в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 376103,62 грн; моральну шкоду в сумі 20000 грн; кошти за складання експертного дослідження в сумі 4200 грн; а також витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.07.2024 о 19-25 год. в м. Києві по вул. Подільський узвіз відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Богдан Т90100» (тролейбус) б.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував в трудових відносинах із відповідачем, та автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. В результаті аварії належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2024 у справі № 758/9274/24, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу. Позивач вказує, що, відповідно до висновку ТОВ «Клевер Експерт» № 310/08-24 від 10.08.2024, який було виготовлено на замовлення позивача та оплачена, останнім, в розмірі 4200,00 грн., - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 становить суму в розмірі 436458,75 грн., а ринкова вартість автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням аварійних пошкоджень становить суму в розмірі 60355,13 грн. З огляду на викладене, відшкодуванню підлягає сума матеріального збитку, зменшена на ринкову вартість транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, тобто сума в розмірі 376103,62 грн (436458,75 грн - 60355,13 грн). Враховуючи те, що винна в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді особа на час вчинення аварії виконувала свої трудові обов`язки та перебувала в трудових відносинах із відповідачем, а відтак наявні підстави для відшкодування зазначеним підприємством позивачу матеріальної шкоди у вказаному розмірі. Крім того, позивач вказує, що внаслідок аварії він був позбавлений можливості використовувати власний автомобіль протягом тривалого часу, відповідач в добровільному порядку не бажав відшкодовувати завдані збитки, що призвело до моральних страждань через необхідність зміни звичного укладу життя, необхідності докладання значних зусиль та часу для відновлення порушених прав, а відтак наявні підстави для відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 20000,00 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на залишення відповідачем без належного реагування вимог позивача про відшкодування завданих збитків в добровільному порядку, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2024, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

В листопаді 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача визнала позовні вимоги частково, вказуючи на обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування завданого матеріального збитку. Однак, в частині відшкодування завданої моральної шкоди представник відповідача вказує на відсутність жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання позивачу моральної шкоди. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та базується на припущеннях, а відтак відсутні підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Крім того, відповідач вказував на завищений розмір витрат на правову допомогу та визначеного в договорі гонорару успіху в разі прийняття рішення на користь позивача в розмірі 10 % від задоволених позовних вимог. Відповідач вказує, що заявлена до стягнення сума не співмірна із наданим адвокатом обсягом правничих послуг, а тому відповідач просив зменшити розмір цих витрат та не заперечував проти стягнення цих витрат в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 в сумі 3028,00 грн., а в решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу просив відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, та при винесені рішення врахувати обґрунтування, викладені у письмовому відзиві на позов.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

17.07.2024 о 19-25 год. в м. Києві по вул. Подільський узвіз відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Богдан Т90100» (тролейбус) б.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував в трудових відносинах із відповідачем, та автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу.

В результаті аварії належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2024 у справі № 758/9274/24, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу.

Відповідно до висновку ТОВ «Клевер Експерт» № 310/08-24 від 10.08.2024, який було виготовлено на замовлення позивача та оплачений, останнім, в розмірі 4200,00 грн., - вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 становить суму в розмірі 436458,75 грн., а ринкова вартість автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням аварійних пошкоджень становить суму в розмірі 60355,13 грн.

Позивач вказує, що за вимогами закону відшкодуванню підлягає сума матеріального збитку, зменшена на ринкову вартість транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень, тобто сума в розмірі 376103,62 грн (436458,75 грн - 60355,13 грн).

Представник відповідача у відзиві за позовну заяву не заперечує проти заявленого позивачем розміру завданого матеріального збитку, а також не заперечує факт наявності на час дорожньо-транспортної пригоди трудових відносин із особою, яка була визнана винною у вчиненні зазначеної аварії.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як визначено частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Водночас, п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 5 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 2003 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

В ході розгляду справи судом встановлено, та не спростовано стороною відповідача те, що ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах із відповідачем та виконуючи свої трудові обов`язки, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль, та, відповідно завдані матеріальні збитки.

Крім того, представником позивача доведено достатніми доказами розмір завданої матеріальної шкоди в сумі 376103,62 грн, та вказаний розмір стороною відповідача не заперечувався, як і не було надано доказів на спростування позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що винна в дорожньо-транспортній пригоді особа під час виконання трудових обов`язків і, перебуваючи із відповідачем в трудових відносинах, спричинила позивачу матеріальну шкоду, та те, що обґрунтування позовних вимог в цій частині знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та визнані стороною відповідача , тому наявні підстави для відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди позивачу в сумі 376103,62 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2, 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що ним перенесено моральні та душевні страждання, у зв`язку із фізичним пошкодженням транспортного засобу, змінився його звичайний ритм життя, позивач був вимушений докласти значних зусиль для відновлення своїх прав, в тому числі з огляду на те, що відповідач відмовився відшкодувати завдані збитки в добровільному порядку.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд вважає справедливою суму в розмірі 5000 грн., оскільки, така сума здатна покрити моральні страждання особи, понесені нею у зв`язку з пошкодженням її майна та необхідністю здійснення судового захисту порушених прав, а також суд приймає до уваги те, що доказів про понесення страждань, які необхідно компенсувати більшою сумою, позивачем суду надано не було.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер та обставини дорожньо-транспортної пригоди, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну його звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із КП «Київпастранс» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Суд зауважує, що саме такий розмір моральної шкоди є виваженим та співмірним, а також не спричинить збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить в край тяжкий майновий стан відповідача.

В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 3168 грн 83 коп. та витрати, пов`язані зі складанням експертного дослідження в розмірі 4200,00 грн.

В частині розподілу витрат на правову допомогу та стягнення гонорару успіху, суд зазначає наступне.

З наявних у справі доказів вбачається, що в порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, стороною позивача було надано суду достатні та належні докази, які підтверджують фактичні витрати позивача на правову допомогу в сумі 15000 грн.

Однак, в ході розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про зменшення цих витрат та стягнути ці витрати в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 в сумі 3028,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та гонорар успіху, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано копію договору про надання правничої допомоги від 18.10.2024 № 18/10-2024, копію акту наданих послуг від 31.10.2024 на загальну суму 15000 грн., копію платіжної інструкції про сплату коштів в сумі 15000 грн, копії ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Крім того, зі змісту договору про надання правничої допомоги від 18.10.2024 вбачається, що сторони обумовили сплату позивачем адвокату «гонорар успіху», що становить 10 % від стягнутої із відповідача суми основної заборгованості.

Слід вказати, що зазначені докази в повній мірі підтверджують фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Однак, проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, розмір суми завданих збитків, яка підлягала стягненню з відповідача, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 10000 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі.

При цьому судом враховано, що заявлена стороною позивача сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, не відповідає критеріям розумності їхнього розміру та справедливості розміру стягнутих за сторони позивача коштів, а також судом враховано, що заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Крім того, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне клопотання сторони відповідача частково задовольнити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу та розмір гонорару, стягнувши із відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., гонорар успіху в розмірі 5000 грн., а у стягненні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу та гонорару успіху відмовити.

Суд зауважує, що стягнення судових витрат в зазначеному розмірі є пропорційним, розумним, справедливим, та таким, що не порушуватиме права позивача на отримання коштів, які він змушений був витратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 376103 (триста сімдесят шість тисяч сто три) грн. 62 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

У стягненні іншої частини моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3168 (три тисячі сто шістдесят вісім) грн 83 коп. та витрати, пов`язані із складанням експертного дослідження в розмірі 4200 (чотири тисячі двісті) грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу та гонорар успіху в загальному розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

У стягненні іншої частини витрат на професійну правничу допомогу та гонорару успіху відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Комунальне підприємство «Київпастранс», , юридична адреса: м. Київ, вул. Набережне Шосе, буд. 2.

Повний текст рішення суду складено 03 грудня 2024 року.

Суддя Леся БУДЗАН