Провадження №2/521/2091/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Бодрухіної К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільній власності на майно, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визначити, що частка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає частину; Визнати право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 . Крім позивача, спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом є відповідачі діти померлого: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач у встановленому порядку звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем.

05 лютого 2024 року відповідачами подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання за ними права власності по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 після смерті їх батька ОСОБА_4 . Позовні вимоги обґрунтовані тими ж обставинами, що і позов ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву із підтриманням своїх позовних вимог і визнанням вимог за зустрічним позовом, просила розглядати справу у її відсутність.

Представник відповідачів у відкрите судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву із підтриманням своїх позовних вимог за зустрічним позовом і визнанням позовних вимог ОСОБА_1 , просила розглядати справу у її відсутність.

Суд, вивчивши заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити в частині визнання права власності на частку в майні в порядку спадкування за законом, а позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, та матеріалами цивільної справи підтверджено наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 з 21 вересня 1974 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 (а. с. 11).

Від шлюбу у позивача та ОСОБА_4 народились діти: ОСОБА_2 (а. с. 19) та ОСОБА_5 (а. с. 23).

Під час шлюбу подружжя набуло у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору інвестування будівництва житла у м. Одесі від 29 грудня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 01 червня 2007 року (а. с. 14).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 14.06.2007 року за ОСОБА_1 (а. с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , актовий запис № 8066 (а. с. 12).

Спадкоємцями ОСОБА_4 першої черги за законом є його дружина ОСОБА_1 , та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 (а. с. 62).

Діти померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після померлого ОСОБА_4 , так як постійно проживали із померлим на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні від 23.11.2023 року (а. с. 85).

Постановою від 15 листопада 2023 року державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михальова Л.І. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із тим, що не передбачено можливості видачі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, у випадку, коли документ, який підтверджує право власності виданий на ім`я подружжя, який є живим. Крім того, ОСОБА_1 не надала до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на частку у спільній квартирі подружжя (а. с. 16).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України.

Правовідносини пов`язані із захистом права власності та спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України (Книга шоста).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і визнання права.

Як на обґрунтування позовних вимог у цій справі ОСОБА_1 та позивачі за зустрічним позовом посилалися, зокрема, на те, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на квартиру позбавляє їх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивачі звернулися до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Суд зауважує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, що є ефективним способом захисту в розумінні статті 16 ЦК України.

Такий правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Станом на дату набуття квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , а тому відповідно до положень статей 60 СК України, 368 ЦК України спірна квартира є їхньою спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом статті 357 ЦК України під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, а тому, з урахуванням конкретних встановлених обставин справи, розмір частки померлого ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на вищезазначене майно становило 1/2 частку.

Таким чином, спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 складається із частки квартири АДРЕСА_1 , яка спадкується між спадкоємцями ОСОБА_4 в рівних частках по 1/6 частці кожному спадкоємцю.

Виходячи зі встановлених обставин, оцінених у сукупності доказів, та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у частині визнання за ними права власності у порядку спадкування після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільній власності на майно, визнання права власності, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 травня 2024 року.

Суддя: Ю.В. Тополева