Єдиний унікальний номер справи №361/7470/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Ферлей Н.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на її користь на підставі судового наказу від 19 січня 2018 року на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 17 жовтня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня

2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до досягнення дитиною повноліття.

На момент постановлення судового наказу відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Інтерсил» та працював на посаді менеджера зі збуту. У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі наказу керівництва ТОВ «Інтерсил» № 1 від 28 лютого 2022 року оголошено простій - зупинення роботи, викликаний відсутністю умов, необхідних для виконання роботи менеджеру управителю зі збуту ОСОБА_1 у період з 01 березня 2022 року по 08 березня 2022 року. У подальшому відповідачу надано відпустку без збереження заробітної плати на період оголошення воєнного стану.

За відомостями ЄСВ дохід відповідача з березня 2022 року складає 0 грн. 00 коп., за період з 01 березня 2022 року по 28 лютого 2023 року дохід ОСОБА_1 становить 1 224 грн. 00 коп. Будучи офіційно працевлаштованим, відповідач за місцем роботи доходу не отримує, що не є підставою для невиконання обов`язку по утриманню малолітньої дитини.

За час перебування у відпустці без збереження заробітної плати відповідач покращив своє матеріальне становище та придбав транспортний засіб марки «AUDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У зв`язку з викладеним, позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу від 19.01.2018 року на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на стягнення аліментів у твердій грошовій одиниці - 7 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року позов задоволено, змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви - 27 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття на підставі судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області в справі № 361/7939/17; з часу набрання цим судовим рішенням законної сили - стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: місто Христинівка Черкаської області, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 5 000 грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття; розмір аліментів, у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі - 1 073 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 09.08.2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним і необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не сприяв повному, об`єктивному і неупередженому її розгляду. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення про зміну способу стягнення аліментів.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання, призначене на 05.12.2024 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно з вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі зареєстрованому 17 жовтня 2015 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1052.

Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно 16 травня 2023 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2019 року, що набрало законної сили 15 лютого 2019 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2015 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1052.

Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 та відповідно змінила прізвище малолітньої дитини з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, висловлену в суді першої інстанції. Така позиція була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо суд зважає на невідповідність позиції апелянта щодо неврахування судом його матеріального стану.

Усі обставини з даного приводу фактично були враховані судом першої інстанції при вирішенні справи. При цьому саме на підставі аналізу зазначених обставини суд й дійшов висновку про лише часткове задоволення позовних вимог.

При вирішенні справи суд має враховувати позицію сторони відповідача, в тому числі і щодо часткового визнання позовних вимог, в той же час необмежений такою позицією сторони.

Колегія суддів погоджується з позицією апелянта щодо того, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані обставини, передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, в той же час апелянт обмежився лише декларативним посиланням на порушення вказаної норми без належного доведення своєї позиції.

За таких умов підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько