Справа № 570/5809/24
Номер провадження 2/570/1710/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2024 р. Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Філатової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

06.11.2024 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в Рівненський районний Рівненської області із позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.11.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі з викликом учасників.

У судовому засіданні 10.12.2024 р. позивач позов підтримав, однак просив суд відкласти розгляд справи з метою ознайомлення з матеріалами справи, оскільки представник відповідача адвокат Філатова А.В. у судовому засіданні заявила клопотання про прийняття до спільного розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Служба у справах дітей Дядьковицької сільської ради про визначення місця проживання дитини.

У судовому засіданні 10.12.2024 р. представник відповідача адвокат Філатова А.В. пояснила, що відповідач ОСОБА_2 позов визнає та подала до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дитини.

У судовому засіданні 17.12.2024 р. позивач Гомоль Л.Л. відніс вирішення клопотання представника відповідача про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом на розсуд суду, зауваживши при цьому, що ніякого спору про визначення місця проживання дитини між сторонами немає.

У судовому засіданні 17.12.2024 р. представник відповідача адвокат Філатова А.В. просить суд прийняти зустрічну позову заяву про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду з первісним позовом.

Вислухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви до спільного розгляду із первісною позовною заявою, оскільки позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами хоч і виникають із сімейних правовідносин, однак не можуть взаємозараховуватися, задоволення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини повністю або частково, не виключить можливість задоволення первісного позову про розірвання шлюбу.

Крім цього, спільний розгляд указаних позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову. Водночас право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2, судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими ЦПК України.

Предметом первісного позову є розірвання шлюбу, натомість предметом зустрічного позову є визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами хоч і виникають із сімейних правовідносин, однак не можуть зараховуватися, а задоволення зустрічного позову повністю або частково не виключить можливість задоволення первісного позову.

Спільний розгляд цих позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи та не відповідатиме завданню цивільного судочинства, а саме своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Тому не заслуговують на увагу посилання представника відповідача, що відповідач не бажає ходити по різних судах щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини, тим паче, що згідно пояснень представника відповідача, остання позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає.

Отже, вимога про визначення місця проживання дитини не взаємопов`язана з первісним позовом про розірвання шлюбу між сторонами, який розглядається у спрощеному провадженні, а їх спільний розгляд не є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У даному випадку задоволення позову про розірвання шлюбу не може зумовлювати відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини, крім того зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дитини ґрунтується на спірних правовідносинах сторін щодо їх малолітньої дитини, у той час як вимога первісного позову заявлена з метою зміни у судовому порядку особистих відносин подружжя, шляхом розірвання шлюбу.

Таким чином, спільний розгляд вказаних позовів є недоцільним, оскільки спричинить затягування розгляду справи.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у справі №344/2397/21, в якій зазначено: «встановивши, що предметом первісного позову є розірвання шлюбу, натомість предметом зустрічного позову є визначення місця проживання дітей, спільний розгляд цих позовів є недоцільним, оскільки не відповідатиме завданню цивільного судочинства та спричинить затягування розгляду справи, суди зробили обґрунтований висновок про повернення особі зустрічної позовної заяви».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у прийнятті зустрічного позову про визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Разом з тим, суд роз`яснює відповідачу право на звернення з позовними вимогами про визначення місця проживання дитини в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити представнику ОСОБА_2 - адвокату Філатовій А.В. у задоволенні клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Дядьковицької сільської ради про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду із первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернути ОСОБА_2 .

Роз`яснити позивачу за зустрічним позовом право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення - ухвала суду - виготовлено 18.12.2024 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.