Справа № 131/1618/24
Провадження № 2/131/416/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 р.м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шелюховського М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Іллінецького районного суду Вінницької області з позовом до Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтований тим, що в селі Городок ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама Позивача ОСОБА_2 у віці 83 років, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що видане 05 липня 2021 року виконавчим комітетом Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, про що складений відповідний запис №62.

Про те що покійна ОСОБА_2 була мамою Позивача, свідчить свідоцтво про народження Позивача серії НОМЕР_2 від 04.09.1962 року, що видано Городок сіль ЗАГС Іллінецького району Вінницької області де у графі «мати» зазначено « ОСОБА_2 ».

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Після смерті Позивач звернулася до приватного нотаріуса Савіцької Ж.Й. подавши відповідну заяву про прийняття спадщини., яка завела спадкову справу №161/2021, про що свідчить витяг про реєстрацію спадкової справи №65860496 від 03.08.2021 року.

19 листопада 2019 року щодо Позивача, був складений Заповіт, яким мати ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: « все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, ЗАПОВІДАЮ своїй дочці ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений секретарем Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області Перевертень В.I., зареєстровано в реєстрі за № 31, стягнуто державного мита 85 коп.

Після смерті ОСОБА_2 Позивач прийняла спадщину за заповітом, так як у встановлений законом шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, Позивач є єдиними спадкоємцем за заповітом і за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

До майна покійної ОСОБА_2 належить 1/3 від житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 про що свідчить довідка №173 від 15.10.2024 року що, видана виконавчим комітетом Дашівської селищної ради стосовно житлового будинку АДРЕСА_1 який відноситься до категорії колгоспних дворів, станом на 15.04.1991 року склад двору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцька Ж.Й. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 жовтня 2024 року за вих. №338/02-31 повідомила що: «(...) Оскільки, з наданих спадкоємцем документів неможливо встановити, яка частка житлового будинку належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , реєстрація права власності, яка діяла до 2013 року та державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими будівлями не проводилась, свідоцтво про право на спадщину не може бути виданим.

Технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 Позивач виготовила для оформлення права власності в порядку спадкування. До цього позову додається копія технічного паспорту, від 11.08.2022 року, що виданий ФОП ОСОБА_6 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію Закон України «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 житловий будинок з господарськими будівлями належав склад двору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Таким чином, після смерті члена колгоспного двору відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно.

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів або наявністю розбіжностей в таких документах, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Таким чином, для реалізації набуття Позивачем права власності щодо вказаного нерухомого майна необхідно визнати право власності на нього у порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

З огляду на зазначені обставини позивач змушений здійснювати захист своїх спадкових прав у судовому порядку. Тому позивач звернулась до суду та просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті мами ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача Дашівської селищної ради Вінницької області у підготовче судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову не заперечує.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Згідно з частин 3-4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама Позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , що видане 05 липня 2021 року виконавчим комітетом Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, про що складений відповідний запис №62 (а.с. 8).

Про те що покійна ОСОБА_2 була мамою Позивача, свідчить свідоцтво про народження Позивача серії НОМЕР_2 від 04.09.1962 року, що видано Городок сіль ЗАГС Іллінецького району Вінницької області де у графі «мати» зазначено « ОСОБА_2 »(а.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Після смерті Позивач звернулася до приватного нотаріуса Савіцької Ж.Й. подавши відповідну заяву про прийняття спадщини., яка завела спадкову справу №161/2021, про що свідчить витяг про реєстрацію спадкової справи №65860496 від 03.08.2021 року(а.с.10).

19 листопада 2019 року щодо Позивача, був складений Заповіт(а.с.17), яким мати ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: « все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, ЗАПОВІДАЮ своїй дочці ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений секретарем Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області Перевертень В.I., зареєстровано в реєстрі за № 31, стягнуто державного мита 85 коп.

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцької Ж.Й. із відповідною заявою щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій 16 жовтня 2024 року за вих. №338/02-31 (а.с.17-19), оскільки з наданих спадкоємцем документів неможливо встановити, яка частка житлового будинку належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , реєстрація права власності, яка діяла до 2013 року та державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими будівлями не проводилась, свідоцтво про право на спадщину не може бути виданим.

До майна покійної ОСОБА_2 належить 1/3 від житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 про що свідчить довідка №173 від 15.10.2024 року що, видана виконавчим комітетом Дашівської селищної ради стосовно житлового будинку АДРЕСА_1 який відноситься до категорії колгоспних дворів, станом на 15.04.1991 року склад двору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію Закон України «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 житловий будинок з господарськими будівлями належав склад двору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Таким чином, після смерті члена колгоспного двору відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Положеннями статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою.

На підставі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК визнання права є одним із способів цивільних прав та інтересів.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно з положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.16, 1216-1218, 1268-1272 ЦК України, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , право власності на 1/3 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті мами ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Дашівська селищна рада Гайсинського району Вінницької області, , адреса місця знаходження: 22740, вул. Захисників України (раніше Горького), 9, с-ще Дашів, Гайсинський район, Вінницька область.

Суддя: