Справа № 444/4187/24
Провадження № 2/444/1466/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І. З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, згідно якого ОСОБА_2 на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23 листопада 1995 року № 1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,81 га, а по уточнених даних 0,72 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території Лавриківської сільської ради, належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ним, право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території колишньої Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку ОСОБА_2 мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, виданого Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю за № 401.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий ОСОБА_2 Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, належить саме ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він, ОСОБА_1 як син ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті, прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом із матір`ю на час її смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Інших спадкоємців за законом першої черги, осіб, які б мали право на обов`язку частку у спадщині, прийняли таку внаслідок спільного проживання із ОСОБА_2 чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса немає.

Однак спадщини на право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_2 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка не можу оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої ОСОБА_2 , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті.

А тому вважає, що його право на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 06 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 22 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представником відповідача заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, крім того суд враховує, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Лавриків Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 17 грудня 1999 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане повторно Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 лютого 2024 року, вбачається, що батьком позивача є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_2 .

З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23 листопада 1995 року № 1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,81 га, а по уточнених даних 0,72 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Лавриківської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.

Викладеним у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 05 лютого 2007 року, стверджується, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації смертей 05 лютого 2007 року було зроблено відповідний актовий запис за № 05.

З рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року у справі № 444/1168/24, провадження № 2/444/636/2024, яке набрало законної сили 30 травня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в нотаріальну контору, а саме 3 (три) місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Встановлено юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 17 грудня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто сертифікат на середню земельну частку (пай) виданий на ім`я ОСОБА_2 , а спадкодавцем згідно свідоцтва про смерть є ОСОБА_2 .

Як наслідок позивач звернувся в суд із позовом про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий ОСОБА_2 Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, саме ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так як встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа пов`язане із спадкуванням та подальшим вирішенням спору про право, а тому суд розглядає справу та вирішує питання встановлення юридичного факту саме в порядку позовного провадження.

Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа позивачу необхідне для підтвердження належності такого померлій ОСОБА_2 та подальшого спадкування права на земельну частку (пай), належної саме ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Суд бере до уваги, що виправити помилку в правовстановлюючому документі інакше як шляхом отримання рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа особі неможливо, оскільки ОСОБА_2 померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність.

Юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий ОСОБА_2 Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, саме ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується зазначеними вище доказами, а також довідками № 339, 341, 340, які видані 29 лютого 2024 року Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй право на земельну частку (пай).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Викладеним у довідці № 339, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 29 лютого 2024 року, стверджується, що заповіт від імені ОСОБА_2 , 1992 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Лавриківській сільській раді Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району, Львівської області не посвідчувався.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори ) № 77739616,, яка видана приватним нотаріусом Кобзар Л. В. 23 липня 2024 року, вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація щодо посвідчення заповіту від імені ОСОБА_2 .

Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так як заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд враховує, що ОСОБА_1 як син є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 .

З довідки № 341, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 29 лютого 2024 року, вбачається, що ОСОБА_2 , 1992 року народження, до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Викладеним у довідці № 340, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 29 лютого 2024 року, стверджується, що ОСОБА_1 , 1956 року народження, син померлої ОСОБА_2 , 1922 року народження, проживав разом із нею в будинку АДРЕСА_1 до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вели спільне господарство.

А тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері, ОСОБА_2 , оскільки проживав з нею на час її смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Інших спадкоємців за законом першої черги, осіб, які б мали право на обов`язку частку у спадщині, прийняли таку внаслідок спільного проживання із ОСОБА_2 чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса немає.

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. після смерті ОСОБА_2 , було зареєстровано спадкову справу № 88/2024, номер у Спадковому реєстрі 72739584, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77739945 від 23 липня 2024 року.

Однак листом за вихідним № 103/01-16 від 23 липня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), площею 0,72 га, що розташована на території Лавриківської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області і належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , через неподання оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищевказаний земельний пай та роз`яснено, що у разі відсутності такого документа, необхідно звернутися в судові органи для оформлення права на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування.

Суд враховує, що як зазначає позивач, сертифікат нового зразка на земельну частку (пай), виданий на ім`я ОСОБА_2 , у нього відсутній, ОСОБА_2 за життя не обміняла сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий зразок сертифіката.

Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори.

Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини належної форми документа, оскільки ОСОБА_2 померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність, а за життя не зробила необхідних дій.

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , він прийняв спадщину після її смерті, оскільки проживав разом із матір`ю на час її смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Інших спадкоємців за законом першої черги, осіб, які б мали право на обов`язку частку у спадщині, прийняли таку внаслідок спільного проживання із ОСОБА_2 чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після її смерті до нотаріуса з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено.

Однак спадщини на право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_2 згідно сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка позивач не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлої ОСОБА_2 , оскільки вона втратила цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті.

Водночас право ОСОБА_2 на дану земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, який виданий 20 червня 1997 року Лавриківською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401, згідно якого ОСОБА_2 на підставі рішення Лавриківської сільської ради від 23 листопада 1995 року № 1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,81 га, а по уточнених даних площею 0,72 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території Лавриківської сільської ради, належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 0,72 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території колишньої Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, право на яку ОСОБА_2 мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 160392, виданого Лавриківською сільською радою 20 червня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 401.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мікула В. Є.