Провадження №4-с/751/21/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

у складі: головуючого-судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А. О.

представника заявника адвоката Дембіцького С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Процюка Олексія Олеговича щодо не зняття арешту з усього майна, що належить боржнику, у виконавчому провадженні №31341369 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова № 6-4242 від 11.11.2011,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2024 адвокат Дембіцький С.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою, в якій просить: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по не зняттю арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 ; зобов`язати державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 , яке накладене в рамках виконавчого провадження № 31341369, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 12240535, дата та час державної реєстрації: від 03.03.2012 13:48:38, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 31341369, видана 03.03.2012, видавник6 Державний виконавець Другого відділу Хмельницького міськрайонного управління юстиції Процюк О.О.; обтяжувач: Другий міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; вилучити запис з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 12240535, внесеного в реєстр 03.03.2012.

Вимоги скарги мотивовано тим, що на виконанні у Другому відділі ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 31341369 з примусового виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова № 6-4242 від 11.11.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» коштів у сумі 257120,80 грн. державним виконавцем Процюком О.О, 02.02.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 03.03.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 28.12.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яку разом з виконавчим листом направлено стягувачу. Виконавче провадження № 31341369 знищене. Повторно до примусового виконання на адресу відділу виконавчий лист № 6-4242 від 11.11.2011 не пред`являвся. Згідно довідки, виданої АТ «СЕНС БАНК» заборгованість перед банком відсутня. Таким чином, бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, порушує право ОСОБА_1 на користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.04.2024 справу передано для розгляду за підсудністю до Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Ухвалою судді від 23.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

10.06.2024 від представника Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшов відзив на скаргу, згідно якого просять відмовити у задоволенні скарги (а.с. 39-41). Вказують, що у відділі перебувало ВП № 31341369 з примусового виконання виконавчого листа Новозаводського районного суду м. Чернігова № 6-4242 від 11.11.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» коштів у сумі 257120,80 грн. Державним виконавцем Другого відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції Процюком О.О. 02.2.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 31341369. 03.03.2012 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 28.12.2015 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу, що складає 25712,08 грн, а також постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 200,00 грн. 28.12.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яку разом з виконавчим листом направлено стягувачу. Повторно до примусового виконання зазначений виконавчий лист до відділу не надходив. Зазначає, що ст. 50 Закону № 606-ХІV не передбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 цього Закону. Станом на 10.06.2024 надходження виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на рахунок відділу не проводились, а тому підстави для зняття арешту відсутні.

Представник заявника у судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Державний виконавець Процюк О.О. у судове засідання не з`явився, заступник начальника Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому надав на адресу суду заяву про розгляд скарги у відсутність їх представника.

Заслухавши представника заявника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 120, 122, 123 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд неодноразово зауважував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічного правового висновку дійшов, наприклад, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 2608/20647/12.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи. Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03. У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі ОСОБА_11 проти України (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та Трух проти України (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 ніяких повідомлень про накладення арешту майна від виконавчої служби не надходило, про те, що на усе його майно накладено арешт він дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 369883658 від 14.03.2024.

За таких обставин, ОСОБА_1 про можливе порушення свого права дізнався 14.03.2024, але до суду звернувся лише 11.04.2024, пропустивши строк для звернення до суду зі скаргою бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Процюка О.О. щодо не зняття арешту з усього майна, що належить боржнику, у виконавчому провадженні №31341369 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова № 6-4242 від 11.11.2011.

Отже, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для залишення скарги без розгляду, оскільки остання подана після спливу визначеного законом строку, сторона заявника не довела того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у ОСОБА_1 не було можливості, клопотань про поновлення строку звернення до суду не надходило.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 126, 127, 247, 353, 354, 447, 449-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Процюка Олексія Олеговича щодо не зняття арешту з усього майна, що належить боржнику, у виконавчому провадженні №31341369 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова № 6-4242 від 11.11.2011, - залишити без розгляду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини ухвали, протягом того ж строку з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 13.12.2024.

Суддя І. В. Яременко