справа № 754/8894/20 головуючий у суді І інстанції Зотько Т.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання ордеру недійсним та скасування свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання ордеру недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала є наслідком упередженого ставлення до позивача, та заінтересованості судді Зотько Т.А. у результаті розгляду справи на користь відповідачів, та доказом обґрунтованості заяв позивача про відвід (самовідвід) судді Зотько Т.А. від 12 серпня 2024 року та від 16 вересня 2024 року, які були розцінені цією суддею, як безпідставна неявка позивача в суд, без повідомлення поважності причин неявки. Відмова суду в задоволення заяв про відвід від 12 серпня 2024 року та від 16 вересня 2024 року є не обгрунтованою, а відтак суддя Зотько Т.А. не мала права постановляти ухвалу про залишення позову без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та представник Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації вказують, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнята з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, не порушує права позивача. Доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, до суду не з`явився та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального закону, слід дійти висновку, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 910/16978/19 щодо застосування подібної за змістом норми права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд справи.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Справа неодноразово призначалася до розгляду.

12 серпня 2024 року та 16 вересня 2024 року позивач до суду не з`явився, про слухання справи у зазначені дні був належним чином повідомлений через підсистему Електронний суд ЄСІТС. Про обізнаність про час та дату вказаних судових засідань позивач не заперечував.

16 вересня 2024 року судом було постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача.

Встановивши, що справа тривалий час перебувала на розгляді в суді першої інстанції, враховуючи, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи без участі позивача не подавав, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Посилання позивача про подачу ним до суду першої інстанції 12 серпня 2024 року та 16 вересня 2024 року заяв про відвід головуючому судді не свідчить про поважність причин неявки позивача за викликом суду, про відсутність у позивача обов`язку з`явитись в судове засідання або подати заяву про розгляд справи у його відсутність.

В той же час, відповідності до приписів п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Доводи апеляційної скарги в частині обґрунтованості заяв про відвід судді від 12 серпня 2024 року та 16 вересня 2024 року, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Апеляційний суд перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відводу судді Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А. за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстави стверджувати, що суддя виявляла особисту упередженість до позивача.

Доказів протилежного матеріали справи не містять і позивач на них не послався. Отже, презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи апеляційної скарги позивача, які ґрунтуються виключно на обґрунтованості, на думку позивача, його заяв про відвід від 12 серпня 2024 року та 16 вересня 2024 року не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А., отже, заявлений відвід є необґрунтованим, і суд першої інстанції у визначений законом спосіб надав вірну оцінку вказаним заявам, відмовивши в їх задоволенні.

Доводи заявника щодо підстав для відводу головуючого судді обґрунтовуються помилковим тлумаченням та розумінням норми процесуального закону, які встановлюють підстави для відводу судді.

В даному випадку апеляційний суд виходить з того, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи, тільки тому, що позивач вважає її упередженою, є так само порушенням права на справедливий суд, як й незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

З огляду на не встановлення судом апеляційної інстанції обґрунтованості заяв позивача про відвід головуючому судді Зотько Т.А., від 12 серпня 2024 року та 16 вересня 2024 року апеляційний суд не вбачає в діях та процесуальних рішеннях суду порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою до скасування оскаржуваного рішення.

Інших доводів незаконності чи не обґрунтованості оскаржуваної ухвали суду, які б вказували на наявність підстав до її скасування, апеляційна скарга не місить.

Отже, висновки суду першої інстанцій відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

18 грудня 2024 року до канцелярії суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 в якому він просив суд постановити окрему ухвалу щодо виявленого порушення законодавства посадовою особою Деснянського районного суду міста Києва, а саме керівником апарату суду при винесенні розпорядження № 38 від 29 березня 2024 року.

Приписами ст. 385 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд має право, однак не має обов`язку щодо постановлення окремої ухвали відносно будь-якої особи, щодо якої у сторони по справі наявні переконання про допущені порушення закону.

Розпорядження № 38 від 29 березня 2024 року не є предметом розгляду у даній справі, сторонами не оскаржувалось, позивач не посилався на нього та обставини його постановлення в своїй апеляційній скарзі, а відтак апеляційним судом не встановлено порушень норм чинного законодавства у зв`язку з виданням вказаного розпорядження керівником апарату суду.

З огляду на викладена підстав до постановлення окремої ухвали апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384, 385 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.