Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2733/23

Провадження № 2/126/218/2024

"10" грудня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №1 складеного 15 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Затишанської сільської ради Уманського району Черкаської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, з квітня по серпень 2015 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку, біологічним батьком якої є відповідач. Після народження доньки відповідач навідував позивачку з дитиною в пологовому будинку та в дитячій лікарні, куди їх направили з пологового будинку. Однак з лікарні позивачку з дитиною не забрав, до дитини не навідувався та не цікавився нею. Оскільки сторони не перебували у зареєстровану шлюбі позивачка зареєструвала доньку на своє прізвище, відомості про батька дитини були записані за заявою матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча працює та отримує заробітну плату, інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Гавриш Леонід Іванович, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Представник Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) В. Олійниченко, надала до суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивачки ОСОБА_1 . ЇЇ дочка певний час зустрічалася з відповідачем ОСОБА_2 та згодом вони стали проживати однією сім`єю. Спочатку вони проживали в неї, а потім у батьків відповідача. Вона разом з ОСОБА_2 завозили Оксану до пологового будинку в м. Умань. Після народження дитини ОСОБА_5 з дитиною в пологовому будинку, а потім і в дитячій лікарні м. Черкаси, куди їх направили з пологового будинку. Однак вже з лікарні Оксану з дочкою вона забирала самостійно. Коли дочка перебувала в лікарні вона зверталася до органу ДРАЦС для реєстрації дитини. Відповідач надав мінімальні кошти для оплати харчування дитини в садочку та школі. На даний час участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Затишок Уманського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим 15.10.2015 виконавчим комітетом Затишанської сільської ради Уманського району Черкаської області, про що складено актовий запис № 1.

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 9, сформованого 20.10.2023 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про батька ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , записані відповідно до положень частини першої статті 135 СК України.

Позивач звернувшись до суду із даним цивільним позовом, в якому просить визнати батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Тернівка Бершадського району Вінницької області відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження факту батьківства позивач надала суду переписку відповідача щодо дитини; скріншоти грошових переказів відповідача; спільні фотознімки сторін.

Відповідач будучи обізнаним про наявність даного спору, що перебуває в провадженні Бершадського районного суду Вінницької області, та належним чином повідомленим про можливість надання своїх заперечень проти позовних вимог та наданих позивачем доказів, останні не оспорив та заперечень з приводу встановлення свого батьківства відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надав.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.03.2024, у справі призначено судову молекулярно -генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення якої поставлене наступне питання: Чи є чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

Суд відповідно до клопотання судового експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Нікітенка А.М. від 25.03.2024, а також клопотання судового експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Нікітенка А.М. від 16.04.2024 повідомив належним чином відповідача ОСОБА_2 про необхідність з`явлення до цієї експертної установи для відібрання у нього експериментальних зразків.

Проте, відповідно до повідомлення судового експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Нікітенка А.М. від 14.05 2024 № СЕ-19/102-24/5652-БД судово-біологічна (генетична) експертиза не була проведена, оскільки відповідач ОСОБА_7 не з`явився до експертної установи, для відбору експериментальних зразків.

Статтею 51 Конституції України, ч.2,3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Щаслива сім`я, як правило, не має потреби в тому, щоб закон втручався у її справи.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно із статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Тобто передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі статті 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень, згідно з яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, провадження № 61-18333св19)

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

У даній справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, відповідач двічі повідомлявся про необхідність з`явитися для експертної установи.

Незважаючи на процесуальні дії суду, відповідач жодного разу не з`явився до експертної установи для забору біологічних зразків, що унеможливило проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення.

Встановивши обізнаність ОСОБА_2 про розгляд справи щодо визнання його батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, логічне усвідомлення значення для вирішення спору результатів експертизи, а також наслідків його неявки для її проведення, не повідомлення причин неможливості такої явки, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків ухилення відповідача від явки для проведення експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Урахувавши неможливість проведення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи внаслідок ухилення відповідача від її проведення, суд з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, а також оцінки наданих позивачкою доказів у їх сукупності дійшов висновку про наявність підстав для визнання батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Тернівка Бершадського району Вінницької області відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням цього, похідна позовна вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, також підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивачка несе самостійно

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позовної заяви, тобто з 03.11.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивачки, відповідно до норм статті 141 ЦПК України, слід стягнути сплачений нею судовий збір за вимогу про визнання батьківства та внесення з мін в актовий запис про народження у розмір 2147 грн. 20 коп.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1073 гривні 60 копійок, оскільки позивачка від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів звільнена, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с. Тернівка Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , біологічним батьком дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народженої в с-ще Затишок Уманського району Черкаської області, державна реєстрація народження дитини проведена виконавчим комітетом Затишанської сільської ради Уманського району Черкаської області 15 жовтня 2015 року, актовий запис №1, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Уманський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №1 складеного 15 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Затишанської сільської ради Уманського району Черкаської області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народженої в с-щі Затишок Уманського району Черкаської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с. Тернівка Бершадського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та видати нове свідоцтво про народження.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_2 на утримання неповнолітньої дитини- доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 03.11.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2147,20 (дві тисячі сто сорок сім грн. 20 коп) грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1073,60 грн. судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. І. Губко