КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання протиправною відмову прийняти довіреність,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» у якому просив визнати протиправною відмову банку прийняти від позивача оформлену належним чином довіреність ОСОБА_2 від 25.09.2019 № 1386.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19.05.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням укласти з ним договір банківського рахунку на ім`я ОСОБА_2 на підставі довіреності від 25.09.2019.

19.05.2023 працівниками відділення банку у присутності позивача зробили фотографію наданого ним оригіналу довіреності ОСОБА_2 , яку надіслали на перевірку до відповідного підрозділу банку. Також, працівники відділення повідомили, що усне звернення позивача до банку, стосовно прийняття довіреності ОСОБА_2 від 19.05.2023, зареєстровано за вихідним номером 45192518 від 19.05.2023 та, що згідно Правил Банку відповідь про результати перевірки отриманої він позивача довіреності буде надана протягом чотирьох годин. Відповідач відповідь про результати перевірки отриманої від позивача 19.05.2023 довіреності не надав.

Позивач вказує, що відповідач без жодних пояснень не прийняв від позивача оформлену належним чином довіреність, і не надав йому фінансової послуги на підставі вказаної довіреності, чим порушив його законне право споживача фінансових послуг банку одержувати відповідні фінансові послуги АТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності Соботюка В. М. від 25.09.2019 (а.с. 1-2).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2024 позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправною відмову прийняти довіреність залишено без задоволення (а.с. 25-28).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що оскаржуване судове рішення фактично не має відношення до предмету позову ідо підстав звернення, оскільки позивач не звертався до банку з пропозицією укласти договір банківського рахунку (а.с. 44-45).

Відзиву від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Пономарь С.Г. заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду, які саме його права порушено або не визнано, не доведено яким законом або договором визначено право позивача на відкриття рахунків без виконання вимог законодавства.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2019 ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 на підставі усної домовленості з довіреною особою, управляти та розпоряджатися від його імені та в його інтересах усіма без винятку рахунками, відкритими на його ім`я в будь-якій банківській установі України.

Для цього ОСОБА_2 надано право ОСОБА_1 на: укладання від його імені договорів банківських вкладів, змінювати, розривати договори, угоди та інші правочини (в тому числі достроково); відкривати поточні, карткові та інші рахунки, що підтверджується довіреністю від 25.09.2019, яка посвідчена у встановленому законом порядку.

Звертаючись із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказує, що банк не прийняв від нього належним чином оформлену довіреність ОСОБА_2 від 25.09.2019, не надав йому фінансові послуги на підставі вказаної довіреності, а також, не надав йому відповіді про результати перевірки наданої ним довіреності на відкриття рахунку його брату ОСОБА_2 . На думку позивача, ненадання таких послуг відповідачем є протиправним, тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Не підлягає судовому захисту також і похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, у цьому разі, боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 зі справи № 1-23-32/135-08-4825.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з метою отримати фінансову послугу, а саме: відкрити рахунок на ім`я свого брата - ОСОБА_2 . На підтвердження повноважень ним було надано нотаріально завірену довіреність. Тобто, звертаючись до банку, позивач діяв не від власного імені, а в інтересах свого брата.

Разом з тим, при зверненні до суду із даним позовом, позивач зазначає про порушення свого особистого справа споживача фінансових послуг, внаслідок відмови банку від надання вказаної послуги, а не порушення прав свого брата.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин, особою, суб`єктивні права якої порушено банком, є ОСОБА_2 , і саме йому належить право звернення до суду із відповідним позовом.

За приписами статей 15, 16 ІІК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

При цьому, обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Таким чином, відмовляючи у наданні послуг, банком не було порушено безпосередньо право ОСОБА_1 , оскільки він діяв не в своїх інтересах, а в інтересах брата. Тому ОСОБА_1 є неналежним позивачем, а заявлена позовна вимога не є належним способом захисту, у розумінні ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, мотивувальна частина оскаржуваного рішення підлягає зміні з підстав викладених в цій постанові.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст складено 10 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді