Єдиний унікальний номер справи 760/9833/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради/Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради/Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» (видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

На виконання вимог Закону, КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг Споживачем. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а, отже, ОСОБА_1 є споживачем послуг.

Відповідач від послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).

Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/ або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.03.2021 року склала 88 072,69 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 23 965,39 грн., заборгованість з централізованого постачання гарячої води 64 107,30 грн.).

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 25445,39 грн.

У зв`язку з викладеним, просив суд стягнути з відповідача заборгованість: за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 25 445,39 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 965,39 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячої води у розмірі 64107,30 грн.; витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 23 965,39 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 64 107,30 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн.; у задоволені іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 02.08.2024 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати в частині відмови про стягнення заборгованості з відповідача за спожиті послуги до 01.05.2018 року в розмірі 25 445, 39 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судовий збір.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 28 листопада 2024 року, з`явився представник позивача.

В засіданні представник позивача заявив клопотання про долучення нових доказів, які були додані ним до апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України новий доказ, який не був поданий до суду першої інстанції може бути наданий апеляційному суду за виключних обставин, коли сторона не тільки аргументувала, а й підтвердила свої аргументи щодо того, що неподання доказів до суду першої інстанції було обумовлено обставинами, які не залежали від її волі та які об`єктивно завадили стороні подати такі докази до суду першої інстанції.

На підтвердження вказаного представником не було надано об`єктивних причин не подання таких доказів до суду першої інстанції.

На підставі вищенаведеного, апеляційним судом було ухвалено процесуальне рішення про відмову у прийнятті нових доказів на стадії апеляційного розгляду та повернення їх апелянту.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив, що розрахунок заборгованості за послуги, надані до 01.05.2018 року, в матеріалах справи відсутній, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка заборгованість, а також розмір щомісячних платежів, а, отже і правильність нарахування вказаної суми.

Основним доводом апеляційної скарги КП «Київтеплоенерго» є те, що згідно умов укладеного договору цесії новий кредитор має право на отримання від споживачів, визначених у додатку № 1 до договору цесії, сплати заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст. 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

КП «Київтеплоенерго» надало до суду копію договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», за умовами якого останнє прийняло право вимоги до відповідача щодо виконання нею зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 25445,39 грн.

Згідно з п. 3.4.2 Договору цесії Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Додатку №2 до Договору цесії сплати заборгованостей.

Разом з вказаним договором на підтвердження зазначених обставин стороною позивача додано додаток № 1 та додаток № 2, в яких зазначено перелік споживачів послуги централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається та перелік споживачів послуги гарячого водопостачання та зобов`язань, право вимоги яких відступається, відповідно, а саме відповідача, номер його особового рахунку, адресу та суму заборгованості.

Також позивачем надано до суду розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 28.02.2021 та з 01.11.2018 року по 28.02.2021 року.

Водночас розрахунку за період до 01.05.2018 року матеріали справи не містять. Таким чином розрахунку за вказаний період не було здійснено.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Положеннями ст. 82 ЦПК України передбачені підстави для звільнення особи від обов`язку доказування. Зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також не потребують доказування й обставини, визнані судом загальновідомими, або обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням, оскільки для визнання таких обставин законодавець передбачив окрему форму висловлення (пряме зазначення про таке визнання в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників), про що прямо вказано в ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Стверджуючи про факт наявності заборгованості у ОСОБА_2 з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 25445,39 грн. позивач тим не менш не надав до суду жодного належного доказу з цього приводу.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг у зв`язку з їх недоведеністю. Позивач, на виконання свого обов`язку доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, фактично обмежився декларативним твердженням про наявність боргу, при цьому вказане твердження не підтверджене жодним наявним у справі доказом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради/Київської міської державної адміністрації «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько