Провадження №4-с/523/80/24
У Х В А Л А

"05" грудня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участі секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на бездіяльність Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах скаржника ОСОБА_1 зі скаргою на бездіяльність Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулась представник заявника адвокат Шаркова Наталя Робертівна.

В обґрунтування скарги представник зазначила, що постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі № 523/14221/16-ц позов ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291 грн, за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593 грн, як спадкоємців ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист щодо ОСОБА_1 з наступним текстом "Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140000 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14000 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291 грн, за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593 грн, як спадкоємців ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна".

Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної-Гайдук А.Б. від 18.10.2023 року відкрито виконавче провадження №73073873 про примусове виконання виконавчого листа №523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 549874 грн.

Постановами головного державного виконавця від 18.10.2023 року та 15.12.2023 року у ВП № 73073873 було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках, гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 .

Представник зазначає, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2024 року (справа № 523/4609/24) було задоволено скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 73073873.

У зв`язку з тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження була скасована, боржник звернулась до Приморського ВДВС з вимогою про зняття арештів, накладених у ВП № 73073873. Вимога щодо зняття арештів була отримана 13.06.2024 року, однак, не розглянута та арешти на знято.

Таким чином, в даному випадку має місце протиправна бездіяльність Приморського ВДВС у місті Одесі, оскільки в межах визначеної законом компетенції суб`єкта владних повноважень існує обов`язок зняти арешти, накладені у виконавчому провадженні.

З урахуванням викладеного представник заявника/скаржника просить:

визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка виразилася у не розгляді у встановлений законодавством місячний строк звернення ОСОБА_1 від 13 червня 2024 року про зняття арештів, накладених у Виконавчому провадженні № 73073873, та у незняті указаних арештів;

зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти (скасувати) арешти, накладені постановами головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної-Гайдук Анни Борисівни у ВП № 73073873

- від 18.10.2023 року на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках, гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних

гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 ;

- від 15.12.2023 року на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках, гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 ;

- від 18 жовтня 2023 року на все майно ОСОБА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2024 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Не погоджуючись зі скаргою та її доводами 02.08.2024 року (вх. № 25909) начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) О.О.Гусєв подав відзив на скаргу. Відповідно до надано відзиву, державний виконавець зазначив, що скаргу не визнає та просить відмовити в її задоволенні. В обґрунтування позиції зазначив наступне.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Відповідно до вимог статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом. Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Державний виконавець зазначає про відсутність умисної, протиправної бездіяльності органу ДВС. Неможливо визнавати протиправною бездіяльність державного органу, при невчиненні дії, яка невизначена та не дозволена Законом. Посадовими особами органу ДВС здійснено дії, які в повній мірі відповідають нормам, які визначені Законодавством України. Вимоги визначені представником скаржника є помилковими та не обґрунтованими.

Щодо вимоги про визнання протиправної бездіяльності, яка виразилась у ненадання відповіді на звернення, зазначив, що 13.06.2024 року до відділу від ОСОБА_1 надійшло звернення, без долучення оригіналу ухвали Суворовського районного суду № 523/4609/27, в якому заявник просить припинити чинність арешту на підставі Ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 17.05.2024 року по справі № 523/4609/24 про скасування постанови про відкриття ВП.

Державний виконавець зазначає, що на зазначену заяву, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» 24.06.2024 року за вихідним № 112018 органом ДВС надано відповідь, згідно якої повідомлено, що Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі, 17.05.2024 року до Одеського апеляційного суду направлено апеляційну скаргу на Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 17.05.2024 року по справі № 523/4609/24, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження 73073873, у зв`язку з чим підстави для припинення примусових заходів відсутні.

Державний виконавець зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.07.2024 року по справі 523/4609/24 провадження 22-ц/813/6137/24 - відкрито апеляційне провадження за скаргою Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 17.05.2024 року. Слухання апеляційної скарги триває.

З урахуванням викладеного державний виконавець просить відмовити в задоволенні скарги.

Також, 06.11.2024 року (вх. № 36761) надійшло клопотання за підписом представника скаржника про долучення до матеріалів справи доказів, а саме ухвали суду від 13.03.2024 року.

Крім іншого, 14.11.2024 року (вх. № 38055) надійшло клопотання за підписом державного виконавця про приєднання до матеріалів справи доказів.

Чергове судове засідання у справі призначено на 05 грудня 2024 року.

На адресу суду 05.12.2024 року (вх.№40443) надійшло клопотання за підписом представника скаржника/боржника адвоката Семенової Наталії Сергіївни про проведення судового засідання за відсутності сторони заявника, згідно поданого клопотання адвокат зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.101).

Заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про час та місце слухання справи повідомлялись, до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили.

Таким чином, судом встановлено, що сторони провадження про час та місце слухання справи повідомлені, представник скаржника звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, що не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали скарги, докази надані на підтвердження та спростування обставин скарги, встановивши обставини скарги та докази на які посилається боржник, як на підставу свої вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

За змістом ст.129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, скаржник зазначила, що постанова, на підставі якої було відкрито виконавче провадження є скасованою на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року, яка набрала законної сили негайно після її проголошення, однак державний виконавець проігнорував звернення боржника, а саме вимогу про скасування арештів, накладених постановою державного виконавця та не скасував арешти накладені на майно боржника від 18.10.2023 року та 15.12.2023 року у зв`язку з цим заявник просить скаргу задовольнити.

Судом встановлено, що постановою Головного державного виконавця Розумна-Гайдук А.Б. від 18.10.2023 року відкрито виконавче провадження ВП № 73073873 з виконання виконавчого листа №523/14221/16-ц виданого 15.08.2023 року Суворовським районним судом м. Одеси (а.с.10).

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року справа № 523/4609/24 - скаргу боржника ОСОБА_1 заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73073873 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн. (а.с.19-27).

Представник боржника зазначає, що арешт майна та коштів боржника є похідним від відкриття виконавчого провадження та здійснюється безпосередньо після відкриття провадження виконавчого провадження і випливає з нього.

Таким чином, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження тягне за собою автоматично скасування заходів, спрямованих на таке примусове виконання рішення.

З даного приводу суд зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.07.2024 року призначено справу за апеляційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2024 року до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 19 грудня 2024 року (а.с.53-54).

Разом з цим, згідно положення ст. 261 ЦПК України - ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Отже, судом встановлено, що в рамках відкритого виконавчого провадження, державним виконавцем були вчинені дії щодо забезпечення виконання виконавчого листа.

Також, судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження визнана протиправною та скасована. Ухвала суду набрала законної сили на підставі положення ст. 261 ЦПК України.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження визнана протиправною та скасована, а відтак всі заходи щодо забезпечення виконання виконавчого листа підлягають скасуванню.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 1404-VIII, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, судом встановлено, що арешти на майно боржника які були накладені в рамках виконання виконавчого листа за виконавчим провадженням ВП № 73073873 після визнання постанови про відкриття провадження протиправною та її скасування, державним виконавцем зняті не були, а відтак суд дійшов висновку, що скарга в частині зобов`язання зняти арешти є обґрунтованою.

Щодо визнання протиправною бездіяльності, яка виразилась у не розгляді у встановлений законодавством місячний строк звернення ОСОБА_1 від 06.2024 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, листом від 24.06.2024 року за підписом начальника відділу Гусєва О. звернення ОСОБА_1 про припинення примусових заходів у виконавчому провадженні 73073873 було розглянуто та надано відповідь. Згідно відповіді на звернення зазначено, що Приморський ВДВС не погоджується з рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.05.2024 року, у зв`язку з цим на рішення суду подано апеляційну скаргу. В листі зазначено, що у Приморського ВДВС підстави, визначені ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» для припинення застосованих примусових заходів відсутні (а.с.55).

З огляду на викладене судом встановлено, що Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) було надано відповідь на письмове звернення боржника, а відтак посилання боржника у скарзі на не виконання ЗУ «Про звернення громадян» не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з цим скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 247, 260, 261, 353, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту, накладеного постановами головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Разумної-Гайдук Анни Борисівни у ВП № 73073873

від 18.10.2023 року на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках, гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 ;

- від 15.12.2023 року на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках, гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 ;

- від 18 жовтня 2023 року на все майно ОСОБА_1 .

В решті скарги залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 10.12.2024 р.

Суддя: