Провадження №: 2/336/26/2024

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивачів адвоката Аворник Л.В.,

позивачки ОСОБА_1

представника відповідачки адвоката Мироненка О.П.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права спільної часткової власності на нерухоме майно шляхом зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1 березня 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у здійсненні права спільної часткової власності на нерухомість шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

В позові зазначили, що вони та відповідачка є учасниками спільної часткової власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Частка позивачів в праві спільної власності становить частини вказаної нерухомості. Відповідачка, яка є власницею 1/4 частини нерухомого майна, всупереч вимог законодавства про добросовісне здійснення права спільної власності самовільно без згоди співвласників з порушенням діючих будівельних норм встановила в приміщенні кухні літ. 2-3 та в приміщенні санвузла літ. 2-2 квартири АДРЕСА_2 в житловому будинку літ. А зовнішню систему вентиляції, внаслідок чого всі неприємні запахи та продукти згоряння виводяться в сторону частини земельної ділянки та приміщень, якими користуються позивачі. Позивачі та малолітня донька ОСОБА_3 вимушені дихати неприємним та шкідливим повітрям, що погано впливає на самопочуття і може викликати негативні для здоров`я наслідки. Окрім того, робота вентиляційної системи супроводжується сильним шумом, що заважає позивачам спати, відпочивати, погано впливає на нервову систему та загальний стан здоров`я. Означена вентиляційна система встановлена з порушенням будівельних норм та правил. Зокрема, за змістом підпунктів 1.4.1, 1.4.2 пункту 1.4 «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій» переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що містить в собі улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих в жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання; перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів, дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Дозволу на здійснення переобладнання шляхом влаштування зовнішньої системи вентиляції відповідачка у встановленому законом порядку не отримувала та з позивачами такого переобладнання не узгоджувала. У відповідності до висновку експерта № 1253-04 від 24.04.2019 року зовнішня система вентиляції кімнати кухні літ. 2-3 квартири АДРЕСА_2 будівлі житлового будинку літ. А не відповідає вимогам пунктів 7.3.10, 7.30.11 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», пункту 12.3.6 ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва. Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», пункту 5.31 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення».

Окрім того, восени 2020 року відповідачка самовільно та без згоди інших співвласників встановила камери відеоспостереження на зовнішній стіні будинку таким чином, що в поле зору відеокамер потрапляє присадибна ділянка, що перебуває в користуванні позивачів, що робить можливим отримання інформації на відео про їх приватне життя. Означені дії відповідачки перешкоджають позивачам в реалізації ними права власності, тому ці порушення мають бути усунені.

У зв`язку з викладеним позивачі просять усунути перешкоди у здійсненні ними права власності на частини житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом демонтажу зовнішньої системи вентиляції кімнати кухні літ 2-3 та санвузлу літ. 2-2 квартири АДРЕСА_2 , а також камер відеоспостереження на зовнішній стіні будинку літ. А за вказаною адресою.

Судові витрати просять покласти на відповідачку.

Ухвалою судді від 02.03.2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення.

Представник позивачів просить про ухвалення рішення на користь своїх довірителів.

Відповідачка проти задоволення позову заперечує, зазначивши таке.

Що стосується вентиляції, якою обладнаний санвузол в житлі відповідачки, вона була встановлена ще в 2005 році, коли був живим батько відповідачки ОСОБА_4 , а витяжка в кухні встановлена в 2007 році. При цьому її елементи виведені в бік двору, тому через руйнування будинку не було можливості вивести її під дах, проте таке влаштування вентиляційної системи було погоджено з сусідами. При цьому вентиляційна система виходить не в бік двору позивачів, а в бік ділянки загального користування. Між сторонами в справі існують тривалі неприязні стосунки, що стали розвиватися після смерті батька відповідачки. За вказаних обставин позивачі неодноразово руйнували витяжку, затикали її ганчір`ям, самовільно за допомогою електрозварки приварювали до вікон в житлі відповідачки фрагменти металу. Першими камери відеоспостереження встановили на належних позивачам сараї та гаражі самі позивачі; це відбувалося в 2016 році; одна з цих камер виходить у двір відповідачки. Свавільна поведінка позивачів, за якої вони самостійно руйнують обладнання, що обслуговує її нерухомість, зумовила встановлення нею відеокамер на одному з вікон в своїй частині будинку, проте зробила вона це виключно для того, щоб мати намір спостерігати лише за станом свого майна, яке піддавалось безперервній руйнації з боку позивачів. При цьому відеокамери вмонтовані таким чином, що кут огляду за допомогою вказаних відеокамер обмежений можливістю запису лише вікна, яке на власний розсуд закривають сусіди, за допомогою однієї з камер та витяжної труби з кухні, яку постійно ламають та псують сусіди, - за допомогою іншої камери. Таким чином влаштування камер, які обмежують кут спостерігання двома названими об`єктами і жодним чином не посягають на приватне життя відповідачів, зумовлено виключно міркуваннями забезпечення безпечного володіння нерухомим майном, на цілісність якого постійно свавільно посягають позивачі, наражаючи відповідачку та членів її сім`ї на небезпеку шляхом постійного псування системи вентиляції кухні. На час розгляду справи одна з витяжок, а саме: та, якою облаштована кухня, зламана зусиллями сусідів, які також демонтували і одну з відеокамер, що була покликана здійснювати огляд саме витяжної труби в інтересах запобігання руйнівним діям позивачів. Сам по собі факт існування систем вентиляції та відеокамер жодним чином не перешкоджає сусідам у здійсненні права власності. Вона ж через несумісне з принципами добросусідства поводження позивачів, які не дозволяють їй проникати на територію ділянки, яка перебуває в їх користуванні, позбавлена навіть можливості доглядати зовні за своєю квартирою, оскільки частина її стін перебуває у дворі сусідів.

Через відсутність доказів негативного впливу на право позивачів вказаного облаштування просить залишити позов без задоволення.

Представник відповідачки підтримав позицію своєї довірительки. Зауважив на тому, що земельна ділянка під нерухомим майном, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, не перебуває у їх власності, належить до комунальної власності територіальної громади. Через перебування в провадженні Шевченківського районного суду нерозглянутої справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлення сервітуту та відсутності рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою позивачі не вправі стверджувати, що частина земельної ділянки, на якій знаходиться житло відповідачки, перебуває в їх користуванні на законних підставах, оскільки нерухомість потребує певної відстані для здійснення власником догляду за нею. Що стосується відеокамер, саме протиправні дії позивачів, що були предметом неодноразового звернення відповідачки до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, змусили відповідачку встановити на вікні дві відеокамери, чиє розташування дозволяє фіксувати лише ті елементи нерухомості, що піддаються атакам позивачів і одна з яких спрямована на вікно, а друга на витяжну трубу.

У зв`язку з такими обставинами у позивачів немає підстав заявляти про посягання на їх інтереси шляхом несанкціонованого застосування технічних засобів з функціями відеофіксації.

У зв`язку з відсутністю будь-яких порушень прав позивачів просить про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши учасників справи, свідків, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 355 ЦК України встановлені види права спільної власності, якими є право спільної часткової та право спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що сторони є учасниками спільної часткової власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Частка позивача в праві спільної власності, набута нею на підставі договору дарування від 01.12.2003 року, становить частину вказаної нерухомості. Відповідачі є власниками частин майна на підставі договору міни від 22.03.1997 року.

Здійснення права власності внормоване статтею 319 ЦК України, відповідно до якої власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших осіб.

Садиба, якою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, як об`єкт права власності визначена статтею 381 ЦК України.

Зміст добросусідства, відповідно до якого власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), внормований статтею 103 ЗК України.

Вимоги позову спрямовані в русло правовідносин, які регулюють захист права власності і регламентовані главою 29 ЦК України.

Обрання такого способу захисту права, як усунення перешкод в здійсненні права користування майном, в контексті захисту права власності передбачено статтею 391 ЦК України, на яку посилаються позивачі і яка надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном (власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном).

Згідно із роз`ясненнями пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства і роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підставою для звернення особи, яка є власником, до суду за захистом права є наявність такої поведінки (бездіяльності) відповідача, що створює перешкоди позивачеві у здійсненні ним користування та розпорядження майном, тобто, на думку суду, для застосування судового захисту права власності необхідно не лише констатувати певні дії відповідача, але й причинний зв`язок між цією поведінкою і реальними або такими, що припускаються, порушеннями права позивача, а також наявність шкоди правам та інтересам позивача.

Зазначаючи, що відповідач всупереч вимог будівельних норм та правил влаштувала системи вентиляції, позивач вважає, що ці порушення перебувають у причинному зв`язку з перешкодами для здійснення права користування належною позивачеві нерухомістю.

Між тим всупереч принципу диспозитивності позивачі не зазначають, які саме дії або бездіяльність відповідача і як саме впливають на їх права власності, обмежуючись декларуванням загальних тез про непорушність права власності.

При вирішенні спору суд виходить з того, що для застосування судового захисту права власності необхідно не лише констатувати протиправність поведінки відповідача, але й причинний зв`язок між цією поведінкою і реальними або такими, що припускаються, порушеннями права позивача, а також наявність шкоди правам та інтересам позивача.

Як на негативні наслідки від використання системи вентиляції кухні та вентиляції санвузла позивачі посилаються на неприємні запахи та продукти згоряння, що виводяться в сторону частини земельної ділянки та приміщень, якими користуються позивачі; шумом, яким супроводжується робота вентиляційних систем, що заважає позивачам спати, відпочивати, погано впливає на нервову систему та загальний стан здоров`я.

При цьому позивачі не надають жодних фактичних даних в обґрунтування цих тверджень, як не надають і доказів про причинний зв`язок між експлуатацією системи вентиляції кухні та перешкодами в здійсненні ними права власності на частку в праві спільної часткової власності на нерухомість.

Як на докази порушення законодавства при встановленні та експлуатації вентиляційної системи позивачі посилаються на висновок експерта № 1253-04 від 24.04.2019 року, зроблений в позасудовому порядку на їх замовлення (а. с. 15-26), проте цей висновок лише констатує відступи від будівельних та санітарних норм і правил в облаштуванні системи вентиляції, але не посилається на її негативний вплив на оточення і на зв`язок між цим впливом і порушеннями будівництва.

Так, за змістом згаданого висновку, зовнішня система вентиляції кухні лі. 2-3 квартири АДРЕСА_3 , не відповідає вимогам пунктів 7.3.10, 7.3.11 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», пункту 12.3.6 ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва. Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», пункту 5.31 ДБН В.2.-15-2005 «Будинки. Споруди. Житлові будинки. Основні положення» (а. с. 22, зворотній бік).

У відповідності до пункту 7.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» При розташуванні місць викиду повітря слід враховувати характеристики (якість) витяжного повітря, що залежать від типу приміщення та умов його використання. Викид повітря назовні здійснюють, як правило, у найвищому місці даху вертикально вгору.

Висоту вентиляційної труби системи витяжної природної вентиляції, що розташована на відстані, яка дорівнює або більша за висоту суцільної конструкції, яка виступає над покрівлею, слід приймати:

не менше ніж 0,5 м над плоскою покрівлею;

не менше ніж 0,5 м над гребенем даху або парапетом - при розташуванні вентиляційного каналу на відстані до 1,5 м від гребеня або парапету;

не нижче гребеня даху або парапету - при розташуванні вентиляційного каналу на відстані від 1,5 до 3 м від гребеня або парапету;

не нижче за лінію, що проведена від гребеня донизу під кутом 10° до горизонту при розташуванні вентиляційного каналу від гребеня на відстані більше 3 м.

Вентиляційну трубу системи витяжної природної вентиляції слід виводити вище покрівлі найбільш високої будівлі, до якої прибудована будівля з природною системою вентиляції.

Вентиляційну трубу системи витяжної природної вентиляції слід виводити не нижче лінії, що проведена під кутом 10° до горизонту і є дотичною до контуру найвищої будівлі, що розташована поруч з будівлею з природною системою вентиляції.

Висоту вентиляційної труби, розташованої поруч з димовою трубою, треба приймати такою, що дорівнює висоті цієї труби.

За змістом пункту 7.3.11 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» для систем механічної вентиляції допускається викид витяжного повітря назовні через пристрій, розташований у стіні будівлі з приміщень, де головними джерелами забруднення є матеріали конструкції будівлі, меблі тощо, а також люди (окрім туалету, курильні тощо), за таких умов:

відстань між пристроєм для викиду витяжного повітря та сусідньою будівлею не менше ніж 8 м;

відстань між пристроєм для викиду витяжного повітря та пристроєм для забору зовнішнього повітря на одній стіні не менше ніж 2 м (як правило, пристрій для викиду витяжного повітря слід розташовувати вище повітрозабірника);

витрата викидного повітря не більше ніж 0,5 м3/с;

швидкість повітря в пристрої для викиду витяжного повітря не менше ніж 5 м/с.

У всіх інших випадках пристрої для викиду витяжного повітря слід розташовувати на даху.

Низ пристрою для викиду витяжного повітря, що розташований на даху або покритті будівлі, повинен бути на висоті в 1,5 раза більше від максимально можливої висоти снігового покрову. Цю висоту допускається зменшувати, якщо застосовані засоби захисту від снігового покрову, наприклад, заслін від снігу.

В силу пункту 12.3.6 ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт, реставрація об`єктів будівництва. Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» забороняється відводити продукти згоряння газу через зовнішні стіни при переплануванні або капітальних ремонтах окремих квартир.

Як слідує з пункту 5.31 ДБН В.2.-15-2005 «Будинки. Споруди. Житлові будинки. Основні положення, витяжні канали повинні розміщуватися у внутрішніх стінах будинків або примикати до них. Ділянки витяжних каналів, що прокладаються над покрівлею, на горищі, а також поблизу охолоджуваної поверхні зовнішніх стін, повинні проектуватися з тепловою ізоляцією, що виключає випадання конденсату при відносній вологості витяжного повітря до 70 %. З кожної кухні, санітарного вузла має проектуватися індивідуальний вертикальний витяжний канал з випуском повітря в атмосферу або в збірну вентиляційну шахту. Вентиляційні канали однієї квартири допускається приєднувати до збірної вентиляційної шахти вище витяжних ґрат не менше ніж на 2 м. Індивідуальні витяжні канали і збірні вентиляційні шахти мають виконуватися у будівельних конструкціях.

У зв`язку з викладеним суд знаходить недоведеним не лише причинний зв`язок між наведеними порушеннями будівельних норм та негативним впливом на права позивачів, а й сам факт негативного впливу.

Що стосується системи вентиляції в санвузлі, означене процесуальне джерело, а саме: висновок експерта, не містить жодного умовиводу про порушення будівельних норм, правил та стандартів при влаштуванні цієї витяжки, тобто висуваючи вимогу про демонтування вказаної витяжної системи, позивачі не надають жодних фактичних даних в обґрунтування неправомірності дій відповідачки та зв`язку між цими діями та перешкодами для них в користуванні власною нерухомістю.

Твердження про шум, яким супроводжується робота систем вентиляції, суд до уваги не приймає, оскільки є загальновідомою інформацією та обставина, що побутові системи вентиляції, якими облаштовується житло фізичних осіб, не є джерелом сильного шуму.

Тим більш є неспроможними ці твердження з урахуванням фактичного розташування об`єктів нерухомого майна, співвласниками якого є сторони, за якого найближчим до систем вентиляції є сарай позивачів, що знаходиться на відстані двох метрів від означених систем, як випливає із змісту висновку експерта і який вочевидь не призначений для сну та відпочинку.

Не надано суду і доказів того, що системи вентиляції є джерелом неприємного запаху.

Разом з тим, оцінюючи твердження позивачів про перешкоди у здійсненні права власності від означених дій відповідачки, суд бере до уваги, що за змістом цих тверджень суть (зміст) перешкод становлять перелічені ними незручності, такі як: неприємні запахи та шум, при використанні саме земельної ділянки під нерухомим майном, оскільки, за їх поясненнями, саме направлення в бік ділянки, якою вони користуються, вентиляційних каналів створює для них перешкоди в здійсненні права власності, і враховує особливості здійснення сторонами права спільної часткової власності.

Згадані судом особливості полягають в тому, що саме та стіна належної відповідачці житла, яка оснащена вентиляційними системами та відеокамерами, розташована на частині земельної ділянки, якою фактично користуються позивачі.

При цьому відповідачка позбавлена можливості здійснювати догляд за своєю нерухомістю, оскільки порядок користування землею, що склався, посягає на її вправо на здійснення догляду за будівлею та її капітального ремонту в межах встановленої ДБН В.1.1-25 відстані, чия довжина не може бути меншою за метр від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку.

В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до наведених в Законі України «Про Державний земельний кадастр» (ст. 1) термінів Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Будь-яке речове право на земельну ділянку сторонами не оформлене і не зареєстроване, відомості про земельну ділянку під нерухомим майном у відповідності до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в земельно-кадастровій документації відсутні.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що порушення права власності на користування нерухомим майном витікає з користування земельною ділянкою, беручи до уваги спір між сторонами про визначення порядку користування земельною ділянкою, що перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (справа № 336/93/23), суд не може констатувати в діях відповідачки ознак порушення права відповідачів, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивачів.

Розв`язуючий вимогу позову про зобов`язання відповідачки здійснити демонтаж камер відеоспостереження, суд, окрім наведених міркувань, враховує таке.

Як зазначено в позові і внормовано статтею 307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Судом встановлено, що навмисних дій з відеофіксації саме осіб позивачів, що мало б характер самоцілі, відповідач не вчинювала, а облаштувала належну їй нерухомість камерами відеоспостереження з метою спостереження за своїм майном, на що має встановлене законом право. Про це свідчить розташування відеокамер, чия фіксація обмежена певним ракурсом.

Захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відеозйомок врегульований статтею 307 ЦК України, що віднесена до Глави 22 ЦК України, яка регулює особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи.

Позивачі ж спрямовують знаряддя захисту свого права в русло правовідносин, що захищають право власності, тобто речове право.

У зв`язку з викладеним навіть за умови доведення несанкціонованого відеозапису осіб позивачів немає жодної підстави для констатації порушення їх речового права, тобто права на здійснення права власності на нерухоме майно.

Наведені вище міркування щодо відсутності ознак порушення права позивачів з боку відповідачки не дають підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 319, 321, 355-358, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 , що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , чий реєстраційний номер облікової картки платника податків суду не повідомлений, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складене 22 травня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива