УХВАЛА

19 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 463/9993/23

провадження № 61-14764ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення описок та арифметичних помилок в ухвалі Верховного Суду від 13 листопада 2024 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду від 17 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

20 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, в якій просив суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2024 року (провадження № 61-12146ск24) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із належним обґрунтуванням пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, на який він посилається, як на підставу касаційного оскарження судових рішень.

На виконання вимог указаної ухвали, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву про усунення недоліків разом з уточненою касаційною скаргою.

Верховний Суд ухвалою від 25 вересня 2024 року повернув заявнику касаційну скаргу, у зв`язку з невиконанням вимоги ухвали від 09 вересня 2024 року.

У листопаді 2024 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Крім того, зазначає, що незгодний з висновком Верховного Суду, висловленим в ухвалі від 25 вересня 2024 року у цій справі (провадження № 61-12146ск24).

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявникові,оскільки заявникомне виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, зокрема, а переконання заявника, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у спірних правовідносинах, суд визнав їх безпідставними, адже суди попередніх інстанцій не застосовували вказані норми і не покладали їх в основу своїх рішень.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з заявою, в якій просить виправити описку ухвалі суду касаційної інстанції від 13 листопада 2024 року, зокрема зазначити правильне:

1.«касаційна скарга подана на підставі статті 8 Конституції України згідно якої «Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується»

2. в ст.389,392 ЦПК України відсутні норми згідно яких : «..заявник обов`язково має зазначити: 1) норму матеріального права , яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформовано Верховним Судом 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися …» «…… обґрунтував належним чином необхідність формування правового висновку Верховним Судом щодо застосування статей … ».

Заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена лід час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги ОСОБА_1 , зареєстрованої 05 листопада 2024 року за вх. № 34915/0/220-24, заявник на першій сторінці скарги визначив: «Касаційна скарга подається на підставі п.1 ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України у звязку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування норми права уподібних правовідносинах …».

На другій сторінці скарги міститься чітка позиція ОСОБА_1 щодо підстави касаційного оскарження, а саме: «відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України».

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 13 листопада 2024 року про повернення касаційної скарги.

Керуючись статтею 271 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описок та арифметичних помилок в ухвалі Верховного Суду від 13 листопада 2024 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков