Справа №487/3679/23
Провадження № 22-ц/812/1705/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Біляєвої В.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Афоніною С.М., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2023 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 12 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» укладено кредитний договір № 42280/2021.

За умовами кредитного договору позивач видає позичальнику кредит в сумі 435,360 грн. на строк до 11 липня 2028 року, а позичальник зобов`язався повернути позивачу кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії на умовах договору.

Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором № 42280/2021 від 12 липня 2021 року і станом на 28 квітня 2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 392 150,40 грн., з яких: 392 107,92 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42,48 грн. заборгованість за відсотками.

Враховуючи вищевикладене позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 42280/2021 від 12 липня 2021 року у розмірі 392 150,40 грн., з яких: 392 107,92 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42,48 грн. заборгованість за відсотками, 5 882,27 грн. суму судового збору.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2024 року позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №42280/2021 від 12липня 2021 року у розмірі 392 150,40 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 882,27 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 , подану через представника адвоката Радіонову В.Є., про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2024 року у цивільній справі №487/3679/23 за позовом АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , діючи через адвоката Родіонову В.Є., подала на нього апеляційну скаргу у якій вказувала, що оскаржуване рішення є незрозумілим та таким, що порушує її законні права та інтереси, просила про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволені позову.

Так, зазначала, що відповідачка було позбавлена права на участь у судовому засіданні, надання доказів, своїх заперечень, доводів та міркувань, жодної судової повістки на адресу відповідача не надходило, не було вручено. Відповідач об`єктивно не знала і не могла знати про наявність такого рішення.

Також, звертає увагу, що з початку повномасштабного вторгнення рф, відповідач залишилась без роботи та будь-яких доходів. ТОВ «Агро Елара» - сільськогосподарське підприємство, де працювала відповідач, мало прибуток з обробки сільськогосподарських земель Херсонської області, яка наразі є окупованою. Відповідачу допомагав батько, фінансово підтримував її. Однак з початком повномасштабного вторгнення був саме на вказаних землях та потрапив під окупацію, де наразі є безвісті зниклим.

Вказані трагічні події, втрата рідної людини, роботи, призвели до тяжких обставин, в тому числі й фінансових.

Судом не враховано та не досліджено добросовісність виконання рішення відповідачем до настання таких важких обставин

Зазначає, що в резолютивній частині рішення з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором №42280/2021 від 12 липня 2021 року у розмірі 392150,40 грн.

Разом з тим, в описовій частині рішення суду першої інстанції нічого не вказано про період за який стягуються проценти та не зазначено їх розрахунок, що в подальшому може призвести до повторного звернення банку до суду із аналогічним позовом та повторним стягненням процентів.

На її думку, в даному випадку рішення є незрозумілим в частині стягнення процентів, а тому підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про розгляд справи апеляційним судом відповідач повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача у поданій заяві просила слухати справу за її відсутності, апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі.

Представник позивача у поданій заяву просив слухати справ за його відсутності, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Врахуванням приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 12 липня 2021 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 42280/2021.

Відповідно до умов кредитного договору банк видає позичальнику кредит у сумі 435 360,00 грн. на строк 84 місяців до 11 липня 2028 року зі сплатою 16,50 % річних.

Відповідно до пункту 2.7 кредитного договору кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на відкритий у банку транзитний рахунок з наступним переказом суми кредиту.

Згідно із виписки про рух коштів по рахунку відповідачу перераховано грошові кошти у розмірі 435 360,00 грн.

Таким чином, взяті на себе зобов`язання щодо надання кредитних коштів позивач виконав у повному обсязі.

Відповідно до пунктів 4.1 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (термін) передбачені кредитним договором.

Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 84 щомісячних платежів по 6236,39 грн., щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця впродовж 84 місяців з дати укладення кредитного договору. Перший та останній платіж можуть відрізнятися за розмірами суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі погашаються в однаковому порядку.

Позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум.

Відповідно до пункту 5.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором боржник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту Договору не може перевищувати 15,0 % від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

До кредитного договору сторони уклали додаток №1 «Графік погашення заборгованості».

Пунктом 4.7 договору передбачено, що банк у випадках невиконання позичальником зобов`язань, передбачених договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, про що письмово повідомляє позичальника.

У пункті 10.4. договору зазначено, що шляхом підписання договору, позичальник підтверджує, що він: до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк», у яких зазначено умови відкриття, ведення, закриття поточних (карткових) рахунків; ознайомився із реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту.

21 березня 2023 року АТ «Кредобанк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с.23).

Доказів отримання відповідачем вказаної досудової вимоги та її виконання матеріали справи не містять.

Із розрахунку заборгованості за цим договором вбачається, що починаючи з травня 2022 року відповідач припинила виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором. В результаті неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором станом на 28 квітня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 392 150,40 грн., з яких: 392 107,92 грн. заборгованість за тілом кредиту, 42,48 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси кредитора, як позивача, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до положень статей 546, 575 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою (зокрема іпотекою, як окремим видом застави), притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі № 2-6460/11 (провадження № 61-14479св20) вказано, що: «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, те, що розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного в матеріалах справи відсутні, місцевий суд дійшов до вірного висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками.

Доводів щодо неукладання кредитного договору чи неотримання відповідачкою кредитних коштів апеляційна скарга не містить.

Поклики апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідачки про розгляд справи колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

За матеріалами справи, 23 червня 2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження за вказаною позовною заявою та призначено справу до розгляду на 28 серпня 2023 року о15.30 год. (а.с.37).

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався.

Згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату переказу, 15 липня 2024 року ОСОБА_1 було вручено судову повістку про розгляд цієї цивільної справи на 28 серпня 2024 року (а.с.74).

28 серпня 2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено оскаржуване рішення за відсутності учасників справи.

За такого, суд апеляційної інстанції доходить обґрунтованого переконання про належне повідомлення відповідачки про розгляд цієї цивільної справи.

Посилання в апеляційній скарзі на позбавлення права на участь у судовому засіданні, надання доказів, заперечень, доводів та міркувань, за доведеністю належного підтвердження про розгляд справи, не заслуговують на увагу, оскільки залежать виключно від дій відповідачки та наданих їй процесуальних прав.

Доводи апеляційної скарги про незрозумілість рішення суду в частині стягнення процентів, а саме: не зазначення періоду за який стягуються проценти та не зазначено їх розрахунок, що в подальшому може привести до повторного звернення до суду із аналогічним позовом та повторним стягнення процентів, колегія суддів відхиляє, оскільки спростовується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, відповідно до якого відсотки у розмірі 42 грн.48 коп. нараховано по квітень 2023 року включно ( 40.73+1.75).

Аргументи апеляційної скарги про намагання позасудового врегулювання вирішення питання заборгованості за кредитним договором з банком не є підставою для відмови у задоволені позову. Більш того, як видно із відзиву на апеляційну скаргу від запропонованих умов реструктуризації заборгованості відповідач відмовилася, повідомивши Банк, що буде погашати кредит частково по мірі надходження коштів.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною залишити без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.