НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 грудня 2024 рокуСправа № 322/1228/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (відповідач 1), приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович (відповідач 2)

про стягнення безпідставно набутих (отриманих) грошових коштів.

Короткий зміст позовних вимог і рух справи:

До Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивачка просила суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на її ОСОБА_1 користь 18346,83 грн, стягнуті за виконавчим написом №76856 від 12.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 23573,72 грн, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.; стягнути з приватного виконавця Якименка Андрія Олександровича на її ОСОБА_1 користь 3009,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила таке.

У березні 2024 року позивачка через додаток «Дія» отримала повідомлення про арешт її котів на підставі Постанови приватного виконавця від 02.03.2024 по ВП №67472459 у зв`язку з виконанням виконавчого напису приватного нотаріуса Грисюк О.В. Через систему АСВП вона отримала Постанову про відкриття виконавчого провадження №67472459 від 11.11.2021 щодо примусового виконання виконавчого напису №76856, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошиньського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 12.06.2021, щодо стягнення з позивачки на ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 23573,72 грн та зазначений виконавчий напис.

З копії вказаного виконавчого напису вбачається, що з ОСОБА_1 пропонується стягнути невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому в свою чергу ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами ВК/02 від 08.04.2021 відступлено право вимоги, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» на підставі Договору відступлення право вимоги за кредитними договорами 15/04/2016-1 від 15.04.2016 відступлено право вимоги, якому в свою чергу ПАТ «Комерційний Банк» на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами АКП-250915 від 25.09.2015 відступлено право вимоги за кредитним договором 014/0860/82/0019582 від 28.09.2011, укладеного між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» і позивачкою.

Не погоджуючись з даним виконавчим написом, позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 3 травня 2024 року по справі №322/510/24 виконавчий напис №76856 від 12.06.2021 приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 23573 гривень 72 копійки визнано таким, що не підлягає виконанню.

Рішення набрало законної сили 04.06.2024.

За час підготовки та розгляду справи з позивачки було стягнуто за вказаним виконавчим провадженням 21356,74 грн, з яких: 2505,40 грн 28.01.2022; 1454,35 грн 24.02.2022; 2181,53 грн 18.03.2022; 118,08 грн 03.03.2024; 15097,38 грн 23.04.2024 (коли було зупинено стягнення за рішенням суду).

З зазначених сум на користь відповідача 1 було стягнуто 18346,83 грн, на користь відповідача 2 - 3009,91 грн.

Позивачка посилається на ст.ст.1212, 1213 ЦК України, просила задовольнити її вимоги.

Ухвалою судді від 19.07.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено для сторін строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 19.07.2024 отримані відповідачами відповідно до п.3 ч.6 ст.272 ЦПК України (29.07.2024 відповідачем 1) і (02.08.2024 відповідачем 2).

09.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву випливає, що з позивачки не стягувалися безпіставно грошові кошти, оскільки на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно, Зазначав, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача 1 просив відмовити в задоволенні позову. Також відповідачем 1 надіслано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. У клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач 1 просив відмовити позивачці у стягненні судових витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Відповідач 2 у встановлений судом строк не подав відзиву на позовну заяву.

13.08.2024 від позивачки надійшов відповідь на відзив, зі змісту якої випливає, що набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала, отже сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачами згодом відпала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та стягнути на її користь витрати на правничу допомогу.

Заперечення відповідачами у встановлений судом строк не поданий.

Згідно з ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За змістом ст.13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

При цьому, частиною 1 статті 275 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Виходячи з наведених норм ЦПК України, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторін, судом вирішено продовжити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права:

3 травня 2024 року рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни №76856 від 12 червня 2021 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальній сумі 23573,72 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 04.06.2024.

Згідно з відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича за №119588 від 24.06.2024 зі змісту якої випливає, що станом на 24.06.2024 в межах виконавчого провадження №67472459 з доходів боржника стягнуто кошти на загальну суму 21356,74 грн. Згідно з розподілу, здійсненого приватним виконавцем на суму 21356,74 грн з даних коштів перераховано: 1175,22 грн в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 1834,69 грн в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 18346,83 грн в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перерахованого на рахунок стягувача ТОВ «Вердикт Капітал»).

Вивчивши матеріали справи суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення у зв`язку з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачами грошових коштів у сумі, що стягнені з позивачки на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачами кошти підлягають поверненню позивачці відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивачки) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивачки перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження №61-88св21).

Так, в якості доказу сплачених на користь відповідача 1 за виконавчим написом коштів позивачки надано повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. №119588 від 24.06.2024, відповідно до якого вбачається, що в межах виконавчого провадження №67472459 із ОСОБА_1 було стягнуто та перераховано на рахунки ТОВ «Кредит Капітал» 18346,83 грн, основної винагороди приватного виконавця 1834,69 і витрат виконавчого провадження 1175,22 грн. Зазначене стороною відповідачів не спростовано.

Статтею 1213 ЦК України визначено порядок повернення в натурі безпідставно набутого майна, зокрема, передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

У зв`язку з вказаним суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України та вважає за належне стягнути з відповідача 1 на користь позивачки суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 18346,83 грн та з відповідача 2 на користь позивачки безпідставно отримані кошти у сумі 3009,91 грн.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви позивачкою додані квитанції ID: №4356-3068-6204-2461 від 08.07.2024 і ID: №6443-1527-6219-8949 від 18.07.2024, яким підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Отже, сума судових витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивачки, становить: 1211,20 грн і з відповідача 2 на користь позивачки 1211,20 грн.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч.ч.4 6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, 6000,00 грн, позивачка додала до позовної заяви такі документи: договір про надання правової допомоги від 05.07.2024 №05/07; додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 5 липня 2024 року №05/07 від 05.07.2024, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 05.07.2024, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 05.07.2024 №05/07.

В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п.268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статей 137, 141 ЦПК України та враховуючи клопотання відповідача 1, суд вважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки 2500,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 18346,83 грн (вісімнадцять тисяч триста сорок шість гривень 83 коп).

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича, на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 3009,91 грн (три тисячі дев`ять гривень 91 коп).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп) та витрати на правову допомогу у розмірі 1250,00 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят гривень 00 коп).

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп) та витрати на правову допомогу у розмірі 1250,00 грн (одна тисяча двісті п`ятдесят гривень 00 коп).

Реквізити учасників справи:

- позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, ідентифікаційний код 39799749;

- відповідач 2: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складене 19 грудня 2024 року.

Суддя Р.О. Губанов