Справа № 211/1874/24
Провадження № 2/211/1474/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на придбане у шлюбі майно,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 , вказавши, що 08.04.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2023 року було розірвано. В період шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем.

При розірванні шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалось.

Під час сумісного проживання у шлюбі сторонами, як подружжям 20.12.2013 року

було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на позивача.

Згідно рішення Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року № 692 спірна квартира була придбана в результаті продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 , що належала її матері, та була продана 20.12.2013 року, договір купівлі- продажу серія та номер 1557 від 20.12.2013 року, посвідчено приватним нотаріусом Кузнецовою Оленою Сергіївною.

Зазначена квартира була продана для купівлі спірного житла за умови збереження

права власності на майно за позивачем.

Крім того під час сумісного проживання сторін у шлюбі ними було також придбано

автомобіль Volkswagen Passat VIN НОМЕР_1 2008 року випуску держномер НОМЕР_2 . Автомобіль відповідачем було продано. Коштів від продажу в розмірі частки у спільному майні подружжя позивач не отримувала.

Оскільки спірна квартира придбана за її особисті кошти, просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року позовна заява залишена без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02 травня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та витребувано у Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кузнецової Олени Сергіївни належним чином завірену копію договору купівлі-продажу серії та номер 1557 від 20.12.2013 року, квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Представником відповідача адвокатом Кафтасьєвою Г.В. 21.06.2024 до суду скеровано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 08 квітня 2006 року та розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 04 грудня 2023 року по справі № 211/4079/23, яке набуло законної сили 05 січня 2024 року.

У шлюбі, сторонами було придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 62, 3 кв. м, житловою 44, 6 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кузнецовою О.С., посвідчений 20 грудня 2013 року за номером 1559.

Квартира була придбана для родини, в квартирі одразу після придбання були зареєстровані - дружина - ОСОБА_5 , чоловік - ОСОБА_2 та неповнолітня донька, квартира буда придбана за спільні кошти, відповідач працював, мав стабільний дохід, після придбання квартири, в квартирі за рахунок відповідача був здійснений ремонт, придбані меблі та побутова техніка.

Наразі, позивач, без згоди відповідача, користуючись тим, що він не проживає у квартирі, тому що перебуває в лавах ЗСУ та знаходиться далеко від дому, зняла його з реєстрації з спільної квартири та намагається визнати квартиру виключно своєю особистою власністю, не надаючи доказів про це.

В якості обгрунтування своїх вимог, позивач вказує що спірна квартира була придбана в результаті продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому вказує, що квартира була придбана для купівлі спірного житла за умови збереження права власності на майно за позивачем. Однак, квартира, в якій була зареєстрована позивач та їхня малолітня донька була однокімнатна, площею 17, 1 кв.м, і позивач у заяві спотворює зміст рішення Довгинцівської районної ради, який було надано згоду на продаж цієї однокімнатної квартири, оскільки за текстом рішення - квартиру АДРЕСА_3 , відчужено у зв язку з купівлею трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У квартирі за адресою: АДРЕСА_2 був зареєстрований відповідач, що підтверджується відміткою у паспорті, тобто до придбання квартири у спільну сумісну власність, родина проживала та була зареєстрована разом. У рішенні зазначено саме про купівлю квартири, на ім`я ОСОБА_5 , а не придбання у особисту власність.

Позивач вказує на те, що з урахуванням продажу квартири, яка належала матері позивача та продажу автомобілю без передання частини коштів від реалізації, судом має бути визнано право особистої власності на квартиру за позивачем, дану вимогу відповідач не визнає з наступних підстав: Квартира АДРЕСА_4 придбана у шлюбі, у спільну сумісну власність, для потреб родини та спільного користування. Позивач в позові не вказує розміру коштів, які були отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 , окрім того, власником цієї квартири вказана матір позивача - ОСОБА_6 . Автомобіль, на який вказує у позові позивач, був відчужений у шлюбі. Квартира є спільною сумісною власністю, відремонтована, обладнана меблями та побутовою технікою.

Відповідач постійно працював, мав дохід та забезпечував родину.

Таким чином, позивач не навів належних та припустимих доказів, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, позовні вимоги не підтверджені належними доказами та є необгрунтованими.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача Саргсян М.Л. до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача адвокат Кафтасьєва Г.В. до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що 08 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 136 та розірвано рішенням Довагинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 04 грудня 2023 року.

В період спільного проживання у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 грудня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу, реєстровий № 1559. Відповідно до наданого позивачем договору продавець передає майно у власність покупця. Предметом договору є квартина за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 2.1 договору, продаж квартири вчинено за 111890,00 грн.

Згідно п. 1.8 договору, договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка ОСОБА_11 , справжність підпису якого засвідчено Кузнецовою О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2013 року за реєстром № 1558.

Суд вважає, що згідно з положеннями ст. 57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а саме: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Суд звертає увагу на те, що у статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Щодо посилання позивача на рішення Довгинцівського районного в місті ради ваід 20.11.2013 року № 692, що спірна квартира була придбана в результаті продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала матері позивача та продана для купівлі спірного житла за умови збереження права власності на майно за позивачем, то суд зазначає наступне.

Згідно до договору купівлі - продажу квартири від 20.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовою О.С. розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_12 придбав квартиру загальною площею 30, 8 кв.м., житловою -17, 1, яка належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2006 року за номером 1-3152.

Згідно до п. 2.1. Договору вказана квартира продана за 50 050 ( п`ятдесят тисяч п`ятдесят) гривень. Відповідно до п. 2.3. Договору вказану суму Продавець отримала до підписання договору.

Відповідно до п. 4.4. Договору, зазначено, що квартирою користується малолітня ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної ради надав згоду ОСОБА_6 на відчуження квартири.

За текстом договору посилання на те, що квартира, власником якої є ОСОБА_6 , продається виключно з метою придбання житла - квартири по АДРЕСА_5 немає.

Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 20.11.2013 року не містить посилання на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 набувається в особисту власність - ОСОБА_5 , яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , навпаки, мова йде про придбання квартири для потреб родини, більш того, за тестом рішення відсутнє посилання, що кошти від продажу квартири по АДРЕСА_2 передаються в особисту власність ОСОБА_5 , яка не була власником цієї квартири.

Зі змісту рішення йдеться про захист прав малолітньої дитини - ОСОБА_4 , 2006 року народження, яка була зареєстрована разом із мамою - ОСОБА_5 , тому дозвіл на відчуження квартири, в якій зареєстрована дитина надається виключно за умови придюання квартири, в якій буде зареєстрована дитина.

Крім того суд зазначає, що квартира за адресою : АДРЕСА_2 продана за 50050 грн. , а квартира за адресою: АДРЕСА_1 придбана за 111890 грн. , що явно більше ніж вартість проданої ОСОБА_6 квартири.

Тому, посилання представника позивача на те, що квартира по АДРЕСА_5 була придбана позивачем за особисті кошти не відповідає фактичним обставинам справи.

В наданому позивачем Договорі купівлі-продажу під реєстровим № 1559 від 20 грудня 2013 року до позовної заяви в пункті 1.8 зазначено, що цей договір укладається покупцем з письмової згоди чоловіка ОСОБА_2 , справжність підпису якого засвідчено Кузнецової О.С., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 20.12.2023 за реєстром № 1558.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 липня 2021 року у справі № 161/8116/19 (провадження № 61-22259св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2023 року у справі № 357/9482/21 (провадження № 61-12596св22) вказано, що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

20 березня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 712/3590/22, провадження № 61-14297св23 (ЄДРСРУ № 117890701) зазначив, що згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, а також наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Отже, до складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі, яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що належних, допустимих і достатніх доказів, що спірна квартира була придбана за особисті кошти за рахунок продажу мамою позивача ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_3 , не знайшли свого підтвердження в наданих до суду матеріалах, тому є визначені законом підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі відносяться за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 247, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Судові витрати покладено на позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко