Провадження № 2/202/5102/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

03.10.2024 року ОСОБА_1 через ситему «Електронний суд» звернулася з цим позовом до відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 30.11.2024 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є її батьком. Відповідно до витягу з наказу №819 від 09.08.2024 року Українського державного університету науки і технологій, з 01.09.2024 року вона, позивач, зарахована студенткою першого курсу Навчально-наукового інституту «Придінпровська державна академія будівництва та архітектури» денної форми навчання для здобуття освітнього ступеня бакалавр.

У зв`язку з тим, що більшість часу їй доводиться витрачати на навчання, вона не може працювати та отримувати дохід.

Зазначає, що відповідач проживає окремо, участі в її утриманні не приймає, добровільно матеріальної допомоги не надає.

Її мати не має змоги утримувати її, оскільки самостійно виховує сина ОСОБА_3 , батько якого помер.

Тому, посилаючись на положення ст.ст. 199,200 СК України, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання на час навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.

В судове засідання позивач не з`явилася, через ситему «Електронний суд» направила заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи позовні вимоги не визнав, зазначивши, що з 06.04.2024 року він брав участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2024 року №325 він виключений із списків особового складу частини і звільнений з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку віськово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у зв`язку із пораненням, отриманним від мінно-вибухової травми під час виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії російської федерації. Наразі він ніде не працює, будь-якого доходу він взагалі не має. Вирішується питання про встановлення йому групи інвалідності через отриману ним тяжку травму. Він також потребує лікування.

Відповідач також зазначив, що він одружений, має дитину від другого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його дружина ОСОБА_4 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Тому він не взмозі сплачувати аліменти на користь позивача на час її навчання. Відповідач також зазначив, що він сплачував аліменти на корсить доьки ОСОБА_5 до її повноліття; заборгованості за сплати аліментів не має. Просив відмовити у задоволені позову.

Вислухавши відповідача, дослідивши, надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з наказу №819 від 09.08.2024 року Українського державного університету науки і технологій, ОСОБА_1 з 01.09.2024 року зарахована студенткою першого курсу Навчально-наукового інституту «Придінпровська державна академія будівництва та архітектури» денної форми навчання.

Відповідно до довідки війської частини НОМЕР_1 від 04.09.2024 року, ОСОБА_2 з 06.04.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2024 року №325 ОСОБА_2 виключений із списків особового складу частини і звільнений з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку віськово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у зв`язку із пораненням, отриманним від мінно-вибухової травми під час виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії російської федерації.

Відповідачем суду надіні копії виписок з медичних карток стаціонарного хворого, з котрих вбачається, що ОСОБА_2 продовжує лікування після отриманої ним під час виконання бойового завдання травми.

Встановлено, що ОСОБА_2 від другого шлюбу має дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його дружина ОСОБА_4 не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

У зв`язку з травмуванням, відповідач наразі ніде не працює, чекає на проходження ВЛК і отримання групи інвалідності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних спірних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Як передбачено ст. 199 цього Кодекс у, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Проаналізувувши забрані у справі докази, суд не вбачає правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на час її навчання, оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідач через тяжку травму, отриману ним під час виконання бойового завдання по відсічі збройної агресії російської федерації проти України, звільнений із Збройних Сил України; наразі будь- якого доходу не має. Тому наразі відповідач об`єктивно не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачеві на час навчання.

Судом також враховується, що відповідач має на утримання малолітню дитину, 2023 року народження; його дружина не працює, знаходиться у відпусці по догляду за дитиною.

За встановлених обставин, суд відмовляє позивачеві у задоволені позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відмовляючи у задоволені позову, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору на користь держави.

Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.