Справа № 748/596/24
Провадження № 2/743/123/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року смт Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Марченко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в селищі міського типу Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, орган опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівської області, служба у справах дітей Любецької селищної ради Чернігівської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

06.02.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі з 2009 року до 2019 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.01.2019 р. шлюб між сторонами було розірвано, з відповідача було також стягнуто аліменти на користь позивача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.10.2018 року. Позивач зазначає, що він разом дітьми проживає окремо від відповідача з 2017 року. Після розірвання шлюбу відповідач майже втратила інтерес до дітей, лише іноді цікавилась про них по телефону, починаючи з 2021 року відповідач взагалі втратила інтерес до дітей. Відповідач фактично відсторонилася від виконання батьківських обов`язків, життям, здоров`ям, розвитком та досягненнями дітей не цікавиться, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, на всі прохання позивача приділити увагу дітям відповідач відмовляє, всі питання щодо виховання, розвитку, матеріального забезпечення вирішуються позивачем. Відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, у звязку з чим позивач вимушений звертатися до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07.02.2024 р. справу передано до Ріпкинського районного суду Чернігівської області за підсудністю.

Справу передано головуючому судді 28.02.2024 р.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.03.2024 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.04.2024 р. Витребувано від органу опіки та піклування Любецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав. Витребувано від управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав.

13.03.2024 р. від служби у справах дітей Любецької селищної ради надійшло повідомлення, зареєстроване за вх. № 960/24, з якого вбачається, що надання органом опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області висновку щодо роз`яснення спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 не має змоги, так як дана особа за місцем реєстрації не проживає.

22.03.2024 р. від Любецької селищної ради Чернігівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі органу опіки та піклування, зареєстроване за вх. № ЕП-220/24-Вх, в якому зазначено про підтримання позовних вимог.

02.04.2024 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

16.04.2024 р. надійшов висновок управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, зареєстрований за вх. № ЕП-273/24-Вх, разом з заявою про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та підтримання заявленого позову.

23.04.2024 р. ОСОБА_4 надала до суду заяву, зареєстровану за вх. № 1502/24, в якій просила розглядати справу у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.04.2024 р. підготовче провадження було закрито, справу було призначено до судового розгляду до суті 22.05.2024 р.

Позивач, відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Як бвачається з матеріалів справи, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2019 року у справі № 750/11234/18 розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , зареєстрований 30.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1848. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 22.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так при ухваленні вказаного рішення судом було встановлено, що від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Малолітні діти сторін проживають разом із позивачем і знаходяться на його утриманні, а відповідач не надає позивачеві матеріальної допомоги на утримання дітей.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, довідки про неотримання аліментів від 16.01.2024 р. № 58160207, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції, повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 16.01.2024 р. № 750/11234/18 Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління юстиції станом на 16.01.2024 р. заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 216765, 08 грн (а. с. 17 - 23).

Згідно довідок № 176, 177 від 14.11.2023 р., виданих дирекцією Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є учнями даної школи. ОСОБА_1 цікавиться шкільним життям дітей, спілкується з педагогами, діти завжди охайні та доглянуті, натомість мати дітей контакту зі школою не підтримує, шкільним життям дітей не цікавиться (а. с. 24, 25).

Відповідно до декларацій дітей № 0001-8Е2Х-4Е00 та № 0001-02МХ-4Е00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в обох деклараціях позивач вказаний як законний представник та довірена особа пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку (а. с. 26, 27).

Жодні обставини справи відповідачем не заперечуються.

Як вбачається з висновкуоргану опіки та піклування, затвердженого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради № 196 від 02.04.2024 р., під час відвідування родини за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , яку винаймає позивач, спеціалістами управління було проведено бесіду з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою з`ясування їх думки стосовно позбавлення матері батьківських прав, та встановлено, що діти підтримують позбавлення матері батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, оскільки за її словами вона не має можливості та наміру створювати належні умови для їх проживання, займатися вихованням та матеріально утримувати, окрім того на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач підтвердила, що вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, додатково зазначивши, що вже відвикла від піклування про ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вітак орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 69-70).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Підсумовуючи встановлені у даній справі обставини, судом констатується, що відповідач свідомо не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям та розвитком, а також здоров`ям, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не цікавиться навчанням у школі, не забезпечує дітей матеріально, матір та діти втратили взаємний інтерес один до одного, дітьми тривалий час опікується лише батько.

Відтак суд вважає, що висновок органу опіки є достатньо обґрунтованим та у суду відсутні підстави стверджувати аргументи, що свідчать не на його користь.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З матеріалів справи не встановлено, що визнання відповідачем позову порушує права її дітей, позаяк станом на дату розгляду справи судом зв`язок дітей з матір`ю втрачений.

За положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача при задоволенні позову підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви, а саме 605, 60 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на його користь 605, 60 грн.

Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164, СК України, ст. ст. 82, 141, 142, 206, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, орган опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівської області, служба у справах дітей Любецької селищної ради Чернігівської області про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 605, 60 гривень (шістсот п`ять гривень гривень шістдесят копійок).

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605, 60 гривень (шістсот п`ять гривень гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Чернігівського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя М. В. Кравчук