Справа № 462/3097/24 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г. М.
Провадження № 22-ц/811/2855/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/3097/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в :

09 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначає, що вона з відповідачем з 17 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2021 року шлюб між ними було розірвано

В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач свого обов`язку з утримання дитини не виконує.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/2 частини з усіх доходів, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 09 квітня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 211 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду в межах стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним.

Позивач не наводить фактичної суми, яка необхідна для належного утримання їхнього малолітнього сина. Зазначає, що на його утриманні також перебуває син дружини від першого шлюбу, спільна дитина від другого шлюбу дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження дочки, дружина не працює. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, погоджується на аліменти в розмірі 3196 грн.

Просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 15 серпня 2024 року змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

28 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. Просить наведені відповідачем доводи в апеляційній скарзі не брати судом до уваги при визначенні розміру аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22 березня 2021 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1

На утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває малолітня дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від іншого шлюбу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатний, має обов`язок щодо утримання своїх дітей, суд прийшов до вірного висновку про наявність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, для надання можливості забезпечення сина належними умовами проживання та розвитку.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Встановивши, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на сина, оскільки обов`язок утримання дітей лежить на обох батьках.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Розмір аліментів на дитину в умовах воєнного стану має бути більш, ніж достатнім, оскільки діти є найбільш вразливими та потребують додаткових фінансових ресурсів через зростання цін та погіршення життєвих умов.

В поданій апеляційній скарзі покликання ОСОБА_2 на те, що розмір аліментів має бути визначений у твердій грошовій сумі на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із щорічною індексацією відповідно до закону, є безпідставним, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення аліментів в частці.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно п.2 ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 покликається на наявність у нього нерегулярних доходів, однак розмір таких доходів на зазначає, належно завіреної довідки про отримання заробітьої плати та її розмір суду не надав.

Покликання відповідача ОСОБА_2 щодо перебування на його утриманні сина дружини від іншого шлюбу, є безпідставним, оскільки це не є обов`язком відповідача.

Враховуючи розмір частки аліментів визначеної судом, колегія суддів вважає, що така відповідає критеріям розумності, справедливості та є такою, що забезпечить інтереси та потреби сина, зумовлені розвитком та станом здоров`я, будуть достатніми для забезпечення надійного захисту інтересів для отримання стабільного утримання з сторони відповідача батька.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк