Справа №295/8954/20
УХВАЛА

Іменем України

23.12.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Ткачука Володимира Васильовича, про забезпечення позову, заявлену в межах провадження за скаргою боржника ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,

в с т а н о в и в :

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 08.02.2023 у справі №295/8954/20 позов ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні її власністю - 1/2 часткою квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_2 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80 грн та витрати на професійну правову допомогу у сумі 15 000,00 грн.

28.11.2024 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Ткачук В.В., звернулась до Богунського районного суду м. Житомира зі скаргою на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 06.12.2024 відкрито провадження за скаргою, призначено її розгляд на 06.01.2025; також задоволено клопотання скаржниці про витребування доказів.

Предметом розгляду скарги ОСОБА_1 є вимога про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яриної А.П., про відновлення виконавчого провадження ВП №73317119 від 15.11.2024.

Мотивована скарга, зокрема, тим, що враховуючи закінчення виконавчого провадження, винесена постанова про відновлення виконавчого провадження від 15.11.2024 ВП №73317119 за заявою представника стягувача в момент відсутності самого стягувача в Україні та за відсутності будь-якого перешкоджання проживанню (перебуванню) стягувачу у приміщенні, в яке його вселено, є протиправною та підлягає скасуванню.

20.12.2024 представником скаржника, адвокат Ткачук В.В., у системі "Електронний суд" сформовано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову (скарги на дії державного виконавця) шляхом заборони старшому державному виконавцю Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ярині Анні Петрівні вчиняти виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП №73317119, до набрання законної сили рішенням у справі за скаргою.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення скарги, на її обгрунтування представник скаржника посилається на необхідність застосування аналогії закону та з метою забезпечення захисту прав, свобод та інтересів боржника, просить вжити вказаних у заяві заходів забезпечення позову на час розгляду скарги, за результатом розгляду якої буде надана оцінка діям державного виконавця і оскаржуваного рішення. При цьому, вказує наступні обставини: 12.12.2024 близько 21-00год державний виконавець Ярина А.П. разом з невідомими особами без законних на те підстав намагались проникнути до квартири АДРЕСА_2 , під час чого невідомі особи затіяли бійку з сином боржника - ОСОБА_3 та нанесли йому тілесні ушкодження. З вказаного приводу до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області подано заяву про вчинення злочину. 18.12.2024 боржником отримано лист від Богунського відділення державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 16.12.2024 №190709 з вимогою виконавця. Посилаючись на зазначені обставини, представник скаржника вважає, що "за викладеними фактами та наданими суду доказами, існує очевидний факт здійснення протиправних дій та виданні протиправних наказів Відповідачами, що виразилось у протиправному призову на військову службу під час мобілізації, всупереч встановлених норм законодавства".

Дослідивши подану до суду заяву про забезпечення позову (фактично - скарги), надавши належну правову оцінку підставам, якими представник скаржника обґрунтовує подану ним заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом з тим, згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Отже, положення ст.149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 01.03.2021 у справі №752/26606/18, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд констатує, що відповідно до приписів ЦПК України у суду відсутні повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії.

Застосування аналогії закону, на яку посилається представник скаржника Ткачук В.В., уданому випадку є неприпустимим, оскільки заходи забезпечення позову за своїм змістом направлені насамперед на забезпечення виконання судового рішення. В свою чергу, за наслідком розгляду скарги на дії державного виконавця, судом приймається ухвала, в порядку ст. 451 ЦПК України, про визнання дій чи бездіяльність неправомірними, зобов`язання усунути порушення, тощо.

З огляду на зазначене, заявлені представником скаржника заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій, бездіяльності, рішень державного виконавця, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Ткачука Володимира Васильовича, про забезпечення позову (скарги).

Керуючись статтями 260, 261, 353, 354, 447-450 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Ткачука Володимира Васильовича, про забезпечення позову (скарги на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова