справа № 492/1415/24
провадження № 2/492/797/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

за участю секретаря судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну встановленого розміру аліментів, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зміну (зменшення) розміру аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідачки на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що з відповідачкою по справі мають спільну неповнолітню дитину. Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року. Позивач має на утриманні ще трьох дітей, на яких сплачує аліменти на підставі судового наказу, а також дитину дружини та батьків пенсіонерів, тому позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів та стягнення з нього на користь відповідачки на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 7000,00 грн.

До суду від представниці відповідачки надійшов відзив на позов, в якому представниця відповідачки просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що будь-якого нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на користь ОСОБА_4 у розмірі 7000,00 грн. позивачем до суду не надано. Позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , а з біологічного батька стягуються аліменти на утримання вказаної дитини за судовим рішенням та на якого покладено обов`язок утримувати свою дитину. Наявність у позивача батьків пенсійного віку само по собі не може свідчити про те, що останні потребують матеріальної допомоги.

У судовому засіданні представник позивача, який брав участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представниця відповідачки, яка брала участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року, з ОСОБА_1 , позивача у справі, на користь ОСОБА_2 , відповідачки у справі (а.с. 40-41, 42), стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року, та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10, 37).

Постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню (а.с. 16-20).

Постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Вітюком І.Д. від 11 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76008409 з примусового виконання судового наказу № 759/13361/23, виданого 21 серпня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9, 86). Постановою від 15 жовтня 2024 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 87-88).

Як вбачається з квитанцій від 24 вересня 2024 року, 20 жовтня 2024 року позивачем ОСОБА_1 перераховано аліменти у розмірі 15000,00 грн. на утримання ОСОБА_3 (а.с. 73, 74).

Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 06 червня 2012 року, серії НОМЕР_2 від 24 листопада 2016 року, серії НОМЕР_3 від 12 квітня 2008 року ОСОБА_1 , позивач у справі, є батьком ще трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 25, 26, 27).

Як вбачається з судового наказу Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року, з ОСОБА_1 , позивача у справі, на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , у розмірі 1013,50 грн., ОСОБА_6 у розмірі 1013,50 грн., ОСОБА_7 у розмірі 813,00 грн. (а.с. 38).

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій перебуває на службі у Збройних Силах України (а.с. 36, 44). Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 , позивач у справі, перебуває на військовій службі з 27 грудня 2023 року по теперішній час (а.с. 29). Відповідно до довідки про розміри щомісячних додаткових видів забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії № 3808 від 02 жовтня 2024 року розмір щомісячних додаткових доходів ОСОБА_1 , позивача у справі, за січень-серпень 2024 року склав 217013,21 грн. (а.с. 75)

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , позивач у справі, є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є пенсіонерами, що підтверджується відповідними пенсійними посвідченнями (а.с. 32-34, 35, 39).

За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами згідно зі статтею 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно з вимогами частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За частинами 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, що викладені у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України).

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку з підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічного висновки містяться у постанові Обєднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20), від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього на утриманні є ще троє неповнолітніх дітей та двоє непрацездатних батьків. ОСОБА_1 також вказував, що він зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , в якої є неповнолітня дитина, яка також потребує додаткових витрат.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що на час винесення судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року про стягнення з позивача ОСОБА_1 , на користь відповідачки ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача вже було троє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання яких стягувалися аліменти з позивача за судовим наказом Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року.

Судом також встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 , відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 27 Деснянського району м. Києва з липня 2023 року по сьогоднішній день (а.с. 158). Відповідачка ОСОБА_2 , проживає у м. Києві та орендує квартиру, що підтверджується договором найму жилого приміщення від 14 липня 2023 року (а.с. 160).

Тому обставина наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти, на яку посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не є такою, що виникла після призначення цих аліментів, оскільки вона виникла раніше, ніж суд призначив аліменти на утримання ОСОБА_3 , розмір яких у цій справі оспорює ОСОБА_1 .

Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки (пенсіонери) не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надав суду доказів, що він проживає разом із батьками та ту обставину, що батьки перебувають на його утриманні, а також, що пенсії батьків недостатньо для покриття їх життєвих потреб та надання у зв`язку з цим допомоги саме позивачем суду не надано. Квитанціями про сплату комунальних послуг ОСОБА_7 , наданими позивачем до суду не можуть бути підтвердженні обставини утримання позивачем непрацездатних батьків.

Крім того, твердження позивача про те, що він має на утриманні інших дітей від іншого шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок інших.

Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, а також дитину дружини, з якою перебуває у шлюбі, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.

Так само, не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів і надана позивачем копія договору оренди житлового приміщення, укладеного вже після пред`явлення позову до суду, згідно якого позивач орендує житло для проживання, оскільки наявність одного договору без підтвердження здійснення платежів не є безумовним свідченням того, що позивач фактично несе такі витрати.

Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які в сукупності були б достатніми для встановлення обставини, що з моменту постановлення судового рішення (судового наказу) суттєво погіршився матеріальний стан або змінився сімейний стан позивача, погіршився його стан здоров`я та настали інші випадки, передбачені Сімейним Кодексом України, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у позивача не відбулося суттєвих змін у матеріальному стані або у стані його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному розмірі, позивач не підтвердив погіршення його майнового стану належними та допустимими доказами, а підстави на які посилається позивач не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів.

Суд не бере до уваги письмові докази, а саме: копію паспорта громадянина України ОСОБА_4 (а.с. 21-23, 24); письмові пояснення ОСОБА_4 (а.с. 28); свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 06 березня 2024 року (а.с. 45); свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 13 липня 2010 року (а.с. 46); довідку-розрахунок ВП72422209 (а.с. 47-48); форму ОК-5 (а.с. 76-80), оскільки зазначені письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі, відповідно до статті 77 ЦПК України та не стосуються предмету спору.

Керуючись статями 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, статями 2, 7, 12, 19, 48, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.