КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/6895/17 Головуючий в суді І інстанції Дутчак І.М.
Провадження №22-ц/824/4849/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати спільним сумісним майном подружжя, його та ОСОБА_1 , наступне майно:

- земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- незавершений будівництвом (ступінь готовності 100 %) житловий будинок, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за цією ж адресою;

- автомобіль марки "Volvo?, модель "V40CC", реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки "Toyota?, модель "RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Упорядку поділу спільного сумісного майна подружжя просив визнати за ним і відповідачем ОСОБА_1 , за кожним із них, право власності на часткуземельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та часткунезавершеного будівництвом (ступінь готовності 100 %) житлового будинку, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вказаною адресою на зазначеній вище земельній ділянці.

У порядку поділу спільного майна подружжя просив визнати за ним право власності на автомобіль марки "Volvo?, модель "V40CC", реєстраційний номер НОМЕР_1 ; за відповідачем ОСОБА_1 - право власності на автомобіль марки "Toyota?, модель "RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначав, щоз 24 липня 2004 року він і відповідач перебували у шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилався на те, що 01 вересня 2014 року у період шлюбу сторони як подружжя згідно із договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрованим у реєстрі за № 2961, за спільні кошти придбали земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку на підставі цього договору купівлі-продажу зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 .

За час перебування у шлюбі сторонами на зазначеній земельній ділянці було збудовано житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, однак право власності на нього не зареєстровано.

Згідно із Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, виданого Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 12 травня 2017 року № КС60, даний житловий будинок вважається закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

Вказував на те, що придбанням будівельних матеріалів і будівництвом цього житлового будинку, на підставі довіреності від 01 вересня 2014 року, виданої ОСОБА_1 на його ім`я, посвідченої приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В. за реєстровим № 2967, займався він. Строк дії цієї довіреності закінчився, тому він позбавлений був можливості ввести зазначений будинок, який є спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1 , в експлуатацію, так як термін довіреності закінчився 02 вересня 2017 року.

Зазначав, що оскільки земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003 та вказаний житловий будинок, набуті у період його шлюбу із ОСОБА_1 , це нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя, тому, враховуючи ступінь готовності 100 % даного житлового будинку, можливо здійснити його поділ, як об`єкта незавершеного будівництва. Це нерухоме майно має бути поділено в рівних частках між ними, тобто, виділивши кожному із них у власність по частки земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та по частки незавершеного будівництвом (ступінь готовності 100 %) житлового будинку, загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за вказаною вище адресою на зазначеній земельній ділянці.

Крім того, вказував на те, що за період його перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , ними також було придбано два транспортних засоби: автомобіль марки "Volvo?, модель "V40CC", реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ним (позивачем), та автомобіль марки "Toyota?, модель "RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Вважав доцільним у порядку поділу спільного сумісного майна виділити йому у власність автомобіль марки "Volvo?, модель "V40CC", реєстраційний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 - автомобіль марки "Toyota?, модель "RAV 4?, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12; незавершений будівництвом житловий будинок (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Volvo», модель «V40CC», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Toyota», модель «RAV 4», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- виділено ОСОБА_2 на праві особистої власності автомобіль марки «Volvo», модель «V40CC», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ;

- виділено ОСОБА_1 на праві особистої власності автомобіль марки «Toyota», модель «RAV 4», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ;

- визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за кожним із них, право власності на частку земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12;

- визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за кожним із них, право на частку незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішення питання про земельну ділянку та будинок та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу земельної ділянки та будинку.

В доводах апеляційної скарги зазначала, що позивач ніколи не брав участі у будівництві спірного будинку, будівництво ніколи не велося за спільні кошти сторін у справі та будинок було збудовано вже під час окремого проживання сторін у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин та за кошти, що не належали подружжю.

Вказує, що судом не надано належної оцінки поданим відповідачем доказам, які свідчать про відсутність матеріальної можливості у позивача здійснювати будівництво спірного будинку.

Судом не було враховано доводи відповідачки про те, що спірний будинок було побудовано її теперішнім цивільним чоловіком ОСОБА_5 , з яким вона проживає з 2014 року і саме ним була придбана земельна ділянка для будівництва.

12 жовтня 2020 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі.

26 жовтня 2020 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача. У відзиві позивач не погоджується із доводами апеляційної скарги, зокрема про те, що спільне проживання сторонами було припинено у вересні 2014 року. Звертає увагу апеляційного суду на те, що такі доводи відповідачки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами: копією нотаріально посвідченої довіреності від 01 вересня 2014 року, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 на ведення будівельних робіт та оформлення належних документів по вводу будинку в експлуатацію; копії закордонних паспортів сторін, в яких відображені відмітки про їх спільний виїзд із дітьми у 2014, 2015 роках за кордон на відпочинок; фотографії, на яких відображені члени сім`ї Розлач, час та дата зйомки за період з 2014 року по 05 травня 2017 року; копії відеозаписів з камер відео спостереження, які встановлені в будинку АДРЕСА_1 , із яких видно дату, час знаходження ОСОБА_1 із членами своєї родини за 2016-2017 роки, зафіксовані на диску; копії квитанцій про оплату ОСОБА_2 за газ, сигналізацію у спірному будинку за 2016-2017 роки; копії висновків по матеріалам СО №32985 від 16.12.2017 року Броварського ВП, по матеріалах НОМЕР_5 від 29.12.2017 року Броварського ВП, із яких вбачається звернення ОСОБА_2 до Броварського ВП з приводу зміни ОСОБА_1 коду охорони спірного будинку та зміни замку вхідних дверей, із яких вбачається проживання ОСОБА_2 у спірному будинку після 13 листопада 2017 року.

Крім того, рішенням суду від 13 листопада 2017 року у справі № 361/1991/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу встановлено, що сімейні стосунки сторони припинили в травні 2017 року.

30 листопада 2020 року до апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, зокрема до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 361/486/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про встановлення факту окремого проживання та визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження задоволено.

Зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 361/486/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 , про встановлення факту окремого проживання та визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2024 року поновлено апеляційне провадження у даній справі, у зв`язку із набранням законної сили рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року у справі №361/486/20.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Чорна О.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Крім того, представник відповідача підтримала клопотання, подане нею до апеляційного суду 14.10.2024 року, про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що предмет спору припинив своєї існування. Вказувала, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 12 власником житлового будинку загальною площею 274,7 91 кв.м., житловою площею 110,8 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0, 2 га, кадастровий номер :01:023:0003, за тією ж адресою, з 13 грудня 2021 року є ОСОБА_6 . Тому, представник відповідача вважає, що у зв`язку із відсутністю предмета спору існують підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження у даній справі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Волошин О.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін. Також заперечували проти задоволення клопотання про закриття провадження по даній справі, посилаючись на те, що обставини, на які посилається представник відповідача, виникли після ухвалення оскаржуваного судового рішення, правильність якого перевіряється апеляційним судом.

З`ясувавши думку учасників справи з приводу заявленого клопотання про закриття провадження по справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України для закриття провадження у справі, оскільки предметом спору є матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем, а саме - земельна ділянка та житловий будинок (незакінчений будівництвом, ступінь готовності 100%), які були наявними, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення. Факт державної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна за особою, яка не була залучена до участі у справі, уже після ухвалення рішення суду по суті спору, не свідчить про відсутність предмета спору та відсутність неврегульованих питань між сторонами щодо спірного майна.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції перевіряє правильність рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю та поділ нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12, а також незавершеного будівництвом житлового будинку (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У частинах першій, другій статті 263 ЦПК України, встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, 01 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_7 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2961, придбала незабудовану земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із п. 4.3 цього договору купівлі-продажу земельної ділянки видно, що купівля-продаж земельної ділянки вчиняється за письмовою згодою подружжя сторін: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , висловленою ними у заявах, справжність підпису на яких засвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В. 01 вересня 2014 року за реєстровими № 2959 та № 2960.

Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 червня 2017 року № 89419866 видно, що на підставі цього договору купівлі-продажу від 01 вересня 2014 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Також, 01 вересня 2014 року, відповідач ОСОБА_1 від свого імені надала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Броварського міськрайонного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрована в реєстрі за № 2967, якою уповноважила позивача ОСОБА_2 представляти її інтереси, зокрема, при вирішенні питань, пов`язаних із оформленням і отриманням технічної, проектної та іншої дозвільної документації, будівництвом, введенням в експлуатацію, оформленням та реєстрацією права власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області з повідомленням КС 13 про початок виконання будівельних робіт житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, за адресою: АДРЕСА_1 .

Із декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, від 12 травня 2017 року вбачається, що на вказаній земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, побудований житловий будинок загальною площею 274,7 м2. Цей житловий будинок є закінченим будівництвом та готовим до експлуатації об`єктом.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , визнавши земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12, а також незавершений будівництвом житловий будинок (ступінь готовності 100 %), загальною площею 274,7 м2, житловою площею 110,8 м2, нежитловою площею 163,9 м2, із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном подружжя та визнавши за сторонами у порядку поділу спільного майна подружжя, право власності по 1/2 частині вказаного нерухомого майна.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно но, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина друга статті 60 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

При цьому, згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний ОСОБА_1 у власність на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 26 грудня 2017 року, тобто під час перебування у шлюбі (т.1, а.с. 84-85).

Заперечуючи проти поділу спірного нерухомого майна, ОСОБА_1 заявила, що станом на час придбання нею земельної ділянки та будівництва спірного будинку вона з ОСОБА_2 хоча і перебувала в зареєстрованому шлюбі, однак спільно як подружжя вони не проживали з серпня 2014 року, оплата за вказане нерухоме майно була здійснена іншою особою - ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім без реєстрації шлюбу.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Здійснюючи оцінку поданих відповідачем доказів на спростування заявлених вимог позивача, зокрема: квитанцій, показань свідка ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дані докази є суперечливими, зокрема, у частині пояснення відповідача щодо її спільного проживання з ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 198), у той час як свідок вказував на те, що він спільно із відповідачем не проживав. На підтвердження отримання грошових коштів від ОСОБА_5 на придбання спірної земельної ділянки та будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на ній, відповідач доказів до суду не подала, тому місцевий суд обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 не довела того факту, що нею було отримано грошові кошти від ОСОБА_5 на придбання спірної земельної ділянки та будівництво на ній житлового будинку.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_1 , апеляційний суд своєю ухвалою зупиняв провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 361/486/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_5 про встановлення факту окремого проживання та визнання особистою приватною власністю майна, набутого за час окремого проживання.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2023 року у справі № 361/486/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили 03 травня 2024 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19.12.2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

О.Ф. Лапчевська