Справа № 128/3043/24
УХВАЛА

17 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шевчук Л.П.,

розглядаючи у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

08.10.2024 від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Мазура О.В. до суду надійшла зустрічна позовна заява, що подана ним до АТ «Укрпошта» 04.10.2024. В зустрічній позовній заяві представник відповідачки просить стягнути із відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 450570 грн. в якості компенсації 1/2 частки різниці між вартістю двох спірних автомобілів, а саме: «Volkswagen ID.4 Cross», 2023 року випуску, та «Volkswagen Golf» 2013 року випуску. Окрім того, просить поновити пропущений строк для подачі зустрічної позовної заяви. Дане клопотання обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 12.08.2024 отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Однак, вміст конверту був не повний, були відсутні деякі аркуші позовної заяви, змісти вимог їй був незрозумілий. Тому його довірителька, яка юридично не обізнана, вимушена була звернутися за професійною правничою допомогою. Пошуки адвоката, укладення договору, ознайомлення із матеріалами справи, збір та аналіз доказової бази зайняли певний час та унеможливили вчинення процесуальної дії у визначений ухвалою суду строк. Лише, 23.09.2024 він, як представник ОСОБА_2 , ознайомився із матеріалами справи. З Огляду на викладене, просив поновити пропущений строк та прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 ..

10.10.2024 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Чернілевською Р.В. подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила: прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог; в порядку поділу майна подружжя, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Volkswagen ID.4 Cross», 2023 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; в порядку поділу майна подружжя, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки в АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Volkswagen Golf» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю вартості вказаних транспортних засобів.

В підготовче засідання учасники справи та їх представники не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р.В. подала до суду заяву, в якій просила прийняття до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, зустрічну позовну заяву повернути позивачу за зустрічним позовом, розгляд даних питань просила провести у її відсутність.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Мазур О.В. про причини неявки в підготовче засідання не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши питання прийняття до розгляду зустрінчої позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Щодо вирішення питання про прийняття до спільного розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Так, ухвалою суду від 06.08.2024 прийнято до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 15 год. 30 хв. 10 вересня 2024 року у приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області (м. Вінниця, вул. Винниченка, 29), у яке викликано сторони. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду та одночасно іншим учасникам справи відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також, відповідачу роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов (а.с. 43).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 45) відповідачка ОСОБА_2 12.08.2024 отримала копію ухвали суду від 06.08.2024, копію позовної заяви із додаками.

Заявою від 10.09.2024 (а.с. 46) представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Мазур О.В. просив суд відкласти розгляд справи призначений на 10.09.2024 на 15-30 год. та надати йому можливість ознайомитися із матеріалами справи. До даної заяви долучено копію ордеру серії АВ №1152685, з якого вбачається, що угода між ОСОБА_2 та адвокатом Мазуром О.В. була укладена 06.09.2024. На вказаній заяві також міститься запис про ознайомлення з матеріалами справи 23.09.2024.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 3 частини другої статті 49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За приписами частини 3 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.

Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

За приписами статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Суд виходить з того, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі «Melnik v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 12.08.2024 отримано копію ухвали суду про відкриття провадження та у якій їй було роз`яснено її право подачі відзиву на позовну заяву та строк його подачі, що становив п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали, право на подачу зустрічного позову у строк встановлений для подачі відзиву, і лише 04.10.2024 засобами поштового зв`язку представник відповідачки направив до суду зустрічну позовну заяву.

Суд не вбачає поважних причин пропуску представником відповідачки строку для подачі до суду зустрічного позову, оскільки між ним та відповідачкою лише 06.09.2024 було укладено угоду на представлення інтересів, 10.09.2024 представник відповідачки надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи та, знову ж таки, лише 23.09.2024 ознайомився зі справою. При цьому, суд також звертає увагу на той факт, що з часу отримання копії ухвали суду до моменту укладення угоди із адвокатом пройшов значний проміжок часу (майже повних чотири тижні). Також, суд зауважує, що і з часу подачі представником відповідачки заяви про відкладення судового засідання, яке призначалося на 10.09.2024, та про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи і саме ознайомлення з матеріалами справи (23.09.2024) пройшов значний час.

Отже, з огляду на викладене, суд доходить висновку, що клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Мазура О.В. про поновлення пропущеного строку для подання зустрічного позову задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що зустрічну позовну заяву слід повернути позивачу ОСОБА_2 відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України, як таку, що подана із порушенням вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України.

Щодо заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Р.В. про збільшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до первісно поданої позивачем ОСОБА_1 ним було висунуто такі позовні вимоги: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи те, що стороною позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, яка відповідає вимогам, визначеним ЦПК України. Дана цивільна справа розглядається в порядку загального позовного провадження, на даний час проводиться підготовче засідання, заяву про збільшення розміру позовних вимог подано у встановлені законодавством строки, позивачем при первісному зверненні до суду із позовною заявою сплачено судовий збір у максимальному розмірі, що визначений Законом для позовної заяви майнового характеру, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог, про що слід довести до відома учасників справи, суд вважає за необхідне підготовче засідання відкласти, продовживши строк підготовчого провадження, та запропонувати відповідачу протягом десяти днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовні вимоги зі збільшенням їх розміру.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 49, 193, 194, 198, 211, 247, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Мазура О.В. про поновлення пропущеного строку для подання зустрічного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по поділ спільного майна подружжя повернути позивачу ОСОБА_2 ..

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чернілевської Р.В. про збільшення розміру позовних вимог - прийняти до розгляду.

Запропонувати відповідачу ОСОБА_4 протягом десяти днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив, письмові пояснення на позовні вимоги зі збільшенням їх розміру, який одночасно із надісланням (наданням) його до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Підготовче засідання по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відкласти до 16 год. 00 хв. 15 січня 2025 року, продовживши строк підготовчого провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.П. Шевчук