КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/4855/23-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року у складі судді Матійчук Г.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович про розірвання спадкового договору,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом, у якому просив: розірвати спадковий договір від 19 січня 2018 року, укладений між ним, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

19 січня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрований в реєстрі №118.

Відповідно до п. 1 Спадкового договору ОСОБА_2 , відчужувач, за ним договором, передає після моєї смерті у власність ОСОБА_1 , набувачу, належну йому на праві приватної власності квартиру за номером АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Спадкового договору відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна (ідентифікатор за базою ФДМУ 2538103_12122017_00093), складеного 12 грудня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Агенція консалтингових послуг» (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №102/17, виданий 17 лютого 2017 року Фондом державного майна України), оціночна вартість квартири складає: 1 912 600 грн.

Згідно із п. 9 Спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов`язки:

- забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі;

- забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості;

- на вимогу відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг);

- відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні;

- поховати відчужувача у разі його смерті.

Відповідно до п. 12 Спадкового договору у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання нею розпоряджень відчужувача.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 вже давно перестала виконувати покладені на неї обов`язки згідно зазначеного Спадкового договору.

Так, із 2018 року відповідач перестала виконувати умови п. 9 Спадкового договору, а саме: не забезпечує позивача продуктами харчування та необхідним одягом, лікувальними засобами, не готує їжу, не прибирає у квартирі, перестала прати його речі із березня 2022 року, хоча у квартирі наявна пральна машина.

Вказує, що всі продукти харчування, одяг, лікувальні засоби купляв сам позивач, а із 2021 року в його забезпеченні допомагає його рідний брат ОСОБА_3 , який також готує йому їжу, пере речі, прибирає у квартирі, фактично виконує усю господарсько-хатню роботу по дому.

Крім цього зазначає, що відповідач не відвідувала його в лікарнях, в яких він проходив тривале лікування, відвозив до лікарні, відвідував та привозив продукти харчування, одяг, а також забирав позивача після закінчення лікування його брат ОСОБА_3 .

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 перестала виконувати, покладені на неї спадковим договором від 19 січня 2018 року, обов`язки, вважає, що наявні підстави для розірвання вказаного договору, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року та ухвалити нову постанову, якою залишити позов без задоволення; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взяті до уваги допустимі докази надані відповідачкою, а саме що відповідачка сплачувала комунальні послуги. Крім того, не взято до уваги надані квитанції на оплату інтернету «ВОЛЯ» мотивувавши тим, що позивач не користується інтернетом оскільки не має відповідних пристроїв для користування, щодо копій квитанцій, чеків то суд першої інстанції також не взяв їх до уваги, оскільки в них не зазначається, що саме купувалось, хто був покупцем та для кого купувались вказані товари.

Посилається на те, що інтернет провайдер «Воля» також надає послуги для телебачення, чим завжди користувався позивач.

Зазначає, що на виконання своїх обов`язків відповідачка забезпечувала згідно рецептів позивача лікарів лікувальними засобами, даний факт підтверджується з 2019 по 2022 рік копіями квитанцій, які не були спростовані позивачем.

Звертає увагу суду на те, що стороною позивача при поданні заперечення на заяву про застосування позовної давності, не зазначив з якого моменту почав перериватися строк позовної давності з посиланням на конкретні докази, оскільки в позові зазначено що з 2018 року відповідачка перестала виконувати умови договору та в подальшому у процесі розгляду даної справи сторона позивача у своїх поясненнях стверджував, що відповідачка не виконувала умов договору у повному обсязі, що дає підстави вважати, що ОСОБА_2 пропустив строк на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вказує, що позивач приблизно з квітня 2022 року почав умисно створювати перешкоди, які фактично унеможливлюють виконання даного договору, а саме: не відповідав на телефонні дзвінки, не впускав відповідачку до спірної квартири, не приймав допомогу у вигляді покупки ліків, продуктів харчування, також відмовлявся від виконання господарсько-хатніх робіт та ремонту у кімнаті, що було підтверджено у процесі розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, всебічно та об`єктивно дослідив всі докази по справі.

Відповідачка та третя особа в судове зсідання не з`явилися, судом про розгляд справи повідомлялися належно, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник адвокат Колораш В.Т., заперечували проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 19 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., зареєстрований в реєстрі № 118 (а.с. 10-11 т.1).

Відповідно до п. 1 Спадкового договору ОСОБА_2 , відчужувач, за ним договором, передає після моєї смерті у власність ОСОБА_1 , набувачу, належну йому на праві приватної власності квартиру за номером АДРЕСА_2 .

Пунктом 4 Спадкового договору відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна (ідентифікатор за базою ФДМУ 2538103_12122017_00093), складеного 12 грудня 2017 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Агенція консалтингових послуг" (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 102/17, виданий 17 лютого 2017 року Фондом державного майна України), оціночна вартість квартири складає: 1 912 600 грн.

Спір між сторонами виник щодо неналежного виконання ОСОБА_1 умов спадкового договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та розірвання спадкового договору, укладеного 19 січня 2018 року між останнім та ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідачка не виконувала розпорядження відчужувача у вигляді покладених на неї зобов`язань, зазначених в спадковому договорі, а тому відповідно до положень ст. 1308 ЦК України спадковий договір підлягає розірванню. При цьому, відповідачкою в ході судового розгляду доводів позивача, що викладені у позовній заяві та підтверджені в ході судового розгляду, належними і допустимими доказами не спростовано.

При цьому судом вказано, що строк позовної давності не порушено, оскільки обставини, що підтверджують невиконання спадкового договору виникли 2022 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно з ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти в суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру (постанови Верховного Суду від 08 липня 2022 року у справі № 761/2536/18 (провадження № 61-11690св21, від 15 лютого 2023 року у справі № 699/396/21 (провадження № 61-3953 св 22)).

Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 (провадження № 61-10970св19), від 25 січня 2023 року у справі № 716/2395/21 (провадження № 61-11315св22).

Так, п. 9 Спадкового договору за згодою сторін на набувача майна покладено такі обов`язки: забезпечувати потреби відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі; забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; на вимогу відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг); відвідувати відчужувача у випадку влаштування його до лікарні; поховати відчужувача у разі його смерті.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачка з 2018 року не виконує свої обов`язки за спадковим договором, зокрема: не забезпечує його продуктами харчування та необхідним одягом, лікувальними засобами, не готує їжу, не прибирає у квартирі, перестала прати його речі із березня 2022 року, хоча у квартирі наявна пральна машина.

Окрім цього вказує, що відповідачка не відвідувала його в лікарнях, в яких він проходив тривале лікування та у період із березня по листопад кожного року під час перебування позивача на дачі не приїжджала до нього, продукти та ліки не привозила.

До справи відповідачкою не долучено належних та безспірних доказів на спростування указаних обставин та виконання у повному обсязі умов спадкового договору.

Твердження апеляційної скарги про виконання ОСОБА_1 передбачених договором зобов`язань ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, районним судом обґрунтовано не взято до уваги долучені відповідачкою чеки та квитанції, оскільки вони не містять відомостей, про те, що хто ніс відповідні витрати, не зазначено, які саме ліки та продукти харчування купувалися останньою для позивача, до того ж обґрунтовано судом враховано, що переважна більшість платежів була здійснена у період перебування позивача на дачі, куди відповідачка не приїжджала.

Відповідно до матеріалів, питання оплати комунальних послуг, рівно як і оплати послуг інтернету «Воля» умовами спадкового договору не передбачено, як той час як відповідачка, проживаючи в квартирі, споживала житлово-комунальні послуги, а тому й зобов`язана їх оплачувати.

Матеріалами справи установлено, що з урахуванням віку та стану здоров`я позивач потребував допомоги, у зв`язку з чим і було складено спадковий договір, проте докази про те, що він не міг жити повноцінним життям і забезпечувати себе самостійно, у справі відсутні.

Показанням допитаних судом свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рішенні дана належна правова оцінка. Так, поясненнями цих свідків безспірно підтверджується лише факт того, що відповідачка проживала у квартирі позивача й у помешкання де жила, несла продукти харчування, проте про здійснення догляду за позивачем їм відомо зі слів ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, апеляційний суд критично оцінює пояснення свідка ОСОБА_6 про перебування позивача фактично у стані, за якого він не міг забезпечувати себе самостійно.

Посилання в апеляційній скарзі про неврахування судом пояснень свідка ОСОБА_7 підлягають відхиленню, остільки районним судом зазначена особа у якості свідка не допитувалася.

Матеріалами справи не доведено й участь відповідачки у поміщенні позивача до медичного закладу, придбання у зв`язку з цим ліків, оплату операції, відвідування у лікарні.

З пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 видно, що ОСОБА_2 самостійно займався побутовими справами, готував їжу, купляв продукти харчування, проживаючи не лише в квартирі, а й щорічно на дачі з весни до осені. Також з їх пояснень убачається, що з початку 2022 року відповідачка не відвідувала позивача, їжі не готувала, продуктів та ліків не привозила.

Підтвердили свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пояснення позивача й про те, що саме вони позичали йому кошти на лікування, які згодом повертав його брат ОСОБА_3 .

Отже, долученими до справи доказами підтверджено невиконання ОСОБА_1 умов спадкового договору, укладеного з позивачем по справі, з початку 2022 року.

Щодо доводів про пропуск строку позовної давності, то колегія суддів їх відхиляє, з огляду на невідповідність їх обставинам справи, які підтверджують, що відповідачка з 2022 року не виконує умови договору, тоді як позов подано у лютому 2023 року.

Перевіряючи відповідність заявлених вимог доказам наявним у справі, апеляційна інстанція вважає, що районний суд надав їм належну оцінку та з`ясував всі обставини справи, які підтверджують неналежне виконання умов договору.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо вказаних обставин відхиляються, оскільки вони не спростовують висновків районного суду, яким надано належну оцінку під час перевірки матеріалів справи.

Таким чином суд першої інстанції, врахувавши зазначене, норми матеріального та процесуального права, обставини справи, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 у порушення пункту 9 спадкового договору не виконувала належним чином зазначені у ньому умови.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVI№ A№D OTHERS v. UKRAI№E, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: