Дата документу 08.05.2024
Справа № 334/863/24
Провадження № 2/334/1066/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйнікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кара Руслана Теодозіївна, до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

31.01.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кара Руслана Теодозіївна, до ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь 26202,69 грн. додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , що виникли особливими обставинами (розвитком здібностей) та судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою у розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено позов в частині стягнення половини додаткових витрат на оздоровлення неповнолітньої дитини у санаторії у розмірі 1751,70 грн.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/1814/18 від 26.04.2018 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2017 року (справа № 334/1080/17) було змінено в частині розміру аліментів, і з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 900,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття, а також додаткові витрати на розвиток здібностей у розмірі 150,00 грн. на місяць. В решті рішення було залишено без змін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2019 року змінено розмір аліментів, встановлений постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2018 року (справа №334/1080/17, провадження № 22- ц/778/1814/18), які стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , на утримання доньки ОСОБА_3 з твердої грошової суми у розмірі 900,00 грн. щомісяця на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини.

Відповідач сплачує аліменти щомісячно, однак позивач додатково понесла витрати на розвиток здібності на оплату за навчання у навчальному закладі, репетиторство та поглиблене навчання іноземної мови. Так, 23.05.2023 року між нею та освітньою агенцією StudienKomplettServis Start, згідно якого замовник надає комплекс послуг для представництво замовника - ОСОБА_3 - з підбору індивідуальної програми навчання обраних ВНЗ (пдготовчих коледжах) Німеччини до отримання запрошення, на основі якого здійснюється візовий супрвід у посольстві Німеччини в Україні.

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата послуг Виконавця за цим договором становить 1400 євро у гривневому еквіваленті за курсом на момент оплати. У цю суму входить документальне оформлення та супровід до 5 ВНЗ (коледжів) включно. Понад цього, робота з кожним наступним ВНЗ, сплачується додатково у розмірі 80 євро.

Отже, за надані послуги згідно вище вказаного Договору здійснено оплату у розмірі 28600,00 грн. та комісію банку - 286,00 грн., а всього сума - 28886,00 грн.

Крім того, 15.08.2023 року між позивачем та Полтавським державним аграрним університетом укладено договір № 2175 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, предметом якого є фінансові зобов?язання Замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається ОСОБА_3 , а саме: освітня послуга навчання, денна форма, навчання 4 роки, бакалавр, за освітньою програмою економіка підприємства. Відповідно до п. 1 Загальна вартість платної освітньої послуги на весь строк навчання складає 93000 грн. Відповідно до п. 2 вартість платної освітньої послуги за 2023 -2024 роки складає 23250 грн., які позивачка сплатила, що підтверджується квитанціями № 9315-7525-9050-7919 від 24.08.2023 року на суму 11625,00 грн. та комісія банку 116,25 грн., а також квитанцією № 150Х5386М від 16.01.2024 року на суму 11625,00 грн. та комісія банку 151,13 грн.

У зв?язку з тим, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно, та тим, що позивачем за період з травня 2023 року по січень 2024 року було додатково витрачено на утримання дитини грошові кошти у розмірі 52403,38 грн., позивач просить стягнути з відповідача половину від вказаної суми у розмірі 26202,69 грн.

Крім того, позивач є інвалідом 3 групи безтерміново, та самостійно здійснює додаткові витрати на інтелектуальний розвиток дитини та навчання, що є для неї додатковим тягарем та матеріальним навантаженням.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

26.03.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача, відповідно до яких зазначив, що з позовними вимогами не погоджується у повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. Так, за рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Свої зобов?язання за цим рішенням він виконав повністю у березні 2024 року та наразі заборгованості по сплаті аліментів не має. Крім того, відповідач щомісячно сплачує кредит у розмірі 2500 грн, на виконання умов договору про іпотечний кредит №R514/126/59 від 30.10.2012 року, який укладено між ним та ПАТ «ВТБ Банк» на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка придбана у шлюбі з позивачкою та за рішенням суду визнана спільної сумісною власністю подружжя. Строк закінчення виконання зобов?язань згідно договору встановлено до 03.10.2031 року. Крім того, він перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 , яка не працює, та в шлюбі разом виховують її неповнолітню доньку. Отже, він є єдиною особою в родині, яка матеріально забезпечує окрім себе ще двох членів сім?ї. На час війни дружина з падчеркою проживають за кордоном та він щомісяця витрачає на їх утримання 2160 грн. Відповідач працює керівником ТОВ «Дизель-центр» у м. Запоріжжі, де отримує мінімальну заробітну платню у розмірі 7300 грн., іншого доходу не має. Крім того, доньці 13.03.2024 року виповнилось 18 років та позивачка звернулась до суду із позовною заявою про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчатись до виповнення 23- х років (справа №334/2086/24) Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, наявність кредитних зобов?язань та утриманців, він не має можливості сплачувати більшу суму аліментів на утримання доньки в подальшому.

Позивач та її представник до судового засідання подали заяви, в яких просять розглянути справу без їхньої участі, позов підтримують уу повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача надано до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги частково в розмірі 11776,13 грн. - вартість за навчання доньки в Полтавському аграрному державному університеті за один семестр та комісія банку. Вважає витрати позивача на оплату послуг освітньої агенції у сумі 28886,00 грн. такими, що не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст.. 185 СК України, оскільки не пов`язані з виключними обставинами, а відносяться до основних витрат на утримання дитини, які повинні покриватись за рахунок доходу позивачки та аліментів, стягнутих з відповідача. Крім того зазначає, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки за рішенням суду №334/1080/17, а також з 14.03.2024 року за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/2086/24 з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , яка навчається, до виповнення 23-х років у розмірі 1/4 частини доходів. Відповідач отримує невелику заробітну плату, та не може за своїм матеріальним станом надавати більшу допомогу доньці.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане повторно 31 травня 2012 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 305).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2019 року змінено розмір аліментів, встановлений постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2018 року (справа №334/1080/17, провадження № 22- ц/778/1814/18), які стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , на утримання доньки ОСОБА_3 з твердої грошової суми у розмірі 900,00 грн. щомісяця на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду до повноліття дитини. Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто додаткові витрати, на утримання дитини у розмірі 3574,50 грн.

25.05.2023 року між освітньою агенцією StudienKomplettService Start (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір № ДК01-0523 про надання інформаційно-консультативних послуг, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати комплекс послуг для представника замовника - ОСОБА_3 - з підбору індивідуальної програми навчання обраних ВНЗ (пдготовчих коледжах) Німеччини до отримання запрошення, на основі якого здійснюється візовий супрвід у посольстві Німеччини в Україні (якщо це буде можливо і за узгодженням сторін) для отримання національної візи. Вступ здійснюється у зимовому семестрі 2023. Відповідно до п. 3.1 Договору, оплата послуг виконавця за цим договором становить 1400 євро у гривневому еквіваленті за курсом на момент оплати. У цю суму входить документальне оформлення та супровід до 5 ВНЗ (коледжів) включно. Понад цього, робота з кожним наступним ВНЗ, сплачується додатково у розмірі 80 євро.

За надані послуги згідно вищевказаного договору позивачем здійснено оплату у розмірі 28600,00 грн. та комісію банку - 286,00 грн., а всього сума - 28886,00 грн., що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки #0.0..1 (призначення платежу - оплата за послуги, пов`язані з вступом до ВНЗ у ФРН від 25.05.2023 року за ОСОБА_7 ) та #0.0..1 (призначення платежу - комісія з платника).

15.08.2023 року між позивачем та Полтавським державним аграрним університетом укладено договір № 2175 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, предметом якого є фінансові зобов?язання Замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається ОСОБА_3 , а саме: освітня послуга навчання, денна форма, навчання 4 роки, бакалавр, за освітньою програмою Економіка підприємства. Відповідно до п.1 розділу ІІІ загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання складає 93000 грн. Відповідно до п. 2 вказаного розділу, вартість платної освітньої послуги за 2023 -2024 навчальним роком складає 23250 грн., які позивачка сплатила, що підтверджується квитанціями № 9315-7525-9050-7919 від 24.08.2023 року на суму 11625,00 грн. та комісія банку 116,25 грн., а також квитанцією № 150Х5386М від 16.01.2024 року на суму 11625,00 грн. та комісія банку 151,13 грн.

Відповідно до довідки про доходи ТОВ «Дизель Центр» від 09.02.2024 року № 2, ОСОБА_2 працює на посаді керівника вищевказаного товариства та станом на грудень 2023 року отримує заробітну плату у розмірі 7300,00 грн. Загальна сума доходу за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року без урахування аліментів становить 84047,70 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеного державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) Дідичук Я.В., станом на 13.03.2024 року включно загальна сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом №334/1080/17 від 14.07.2017 року становить 0,00 грн.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2024 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 14 березня 2024 року до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше ніж досягнення нею двадцятитрирічного віку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року (справа № 756/4947/17) зазначено наступне.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року (справа № 756/14483/18).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що позивач не довела, що витрати позивача на оплату послуг StudienKomplettServis Start можна вважати додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, та враховує позицію відповідача щодо визнання ним позовних вимог в частині сплати 50% вартості за навчання доньки ОСОБА_6 в Полтавському аграрному державному університеті за один семестр в розмірі 11776,13 грн.

Так, Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 по справі № 336/1488/19 вказав, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність у послугах освітньої агенції щодо наданя комплекс послуг з підбору індивідуальної програми навчання обраних ВНЗ (пдготовчих коледжах) Німеччини до отримання запрошення, на основі якого здійснюється візовий супрвід у посольстві Німеччини в Україні (для отримання національної візи, не навела мотивів вказаного вибору, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки.

Ураховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 11776,13 грн., що складає 50% від вартості навчання ОСОБА_3 у вищому навчальному закладі, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги у цій частині у зв`язку із визнанням їх відповідачем.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Так як позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення додаткових витрат, то суд пропорційно до задоволеної вимоги стягує з відповідача в дохід держави судовий збір.

Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 544,34 (11776,13*1211,20/26202,69) грн.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Професійна правнича допомога позивачці надавалась адвокатом Карою Р.Т. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29.01.2024. З квитанції від 29.01.2024 року вбачається про сплату позивачкою коштів в сумі 6000 гривень.

Представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось.

Оцінивши подані представником позивачки докази на підтвердження понесених останньою витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, суд дійшов висновку про відмову у відшкодуванні понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 2000 гривень та відповідно не покладання таких витрат у відповідній частині на відповідача з покладанням на останнього обов`язку по відшкодуванню 4000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 259, 263-265, 279, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Кара Руслана Теодозіївна, до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей) в сумі 11776,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 544 (п`ятсот сорок чотири) гривень 34 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В інших позовних вимогах відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя О.М.Гнатюк