Справа № 953/6355/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С. В.,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
учасники справи:
відповідач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про захист прав споживача,
15 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», в якій просить:
- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування ОСОБА_1 процентів (комісій за управління кредитом), здійснити перерахунок та зарахувати раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом (комісій за управління кредитом) у суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 29 жовтня 2015 року;
- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» закрити кредит по кредитній картці «Універсальна Голд» картка № НОМЕР_1 рахунок № НОМЕР_2 , у зв`язку з погашенням суми боргу;
- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми переплачених процентних платежів (процентів за користування кредитом, процентів, комісій за управління кредитом) по картці № НОМЕР_1 рахунок № НОМЕР_2 ;
- стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
04 жовтня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли доповнення до позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2024 року за клопотанням представника відповідача витребувано у ОСОБА_1 належним чином завірені копії у читабельному вигляді, а саме: посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (у разі наявності посвідчення учасника бойових дій, учасника війна, видані після 18 березня 2014 року); документи, що підтверджують період проходження служби (військовий квиток з відповідними записами про проходження служби, довідку про призов військовозобов`язаного на військову службу, видану військовим комісаріатом або військовою частиною, витяг з наказу або довідку про зарахування до списків (особового складу) військової частини, які видаються військовою частиною, контракт на військову службу).
09 грудня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, до якої на виконання ухвали суду від 03 грудня 2024 року долучено: копію посвідчення інваліда війни ІІ групи, копію рішення комісії МВС України.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
21 квітня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання Банківських послуг.
Зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21 квітня 2015 року, яка підписана позивачем ОСОБА_1 вбачається, що в ній не зазначена процентна ставка за користування наданими позивачу коштами, строк, на який вони видаються, а також інші складові кредиту.
22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 підписав заву про приєднання до Умов та Правил надання послуг.
У вказаній заяві сторони погодили процентну ставку 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold, а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0 % - для карт Універсальна та 81,6 % - для карт Універсальна Gold.
До матеріалів справи долучені виписки по картці/рахунку, в яких відображений рух коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , з яких вбачається, що позивач отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення.
З долучених до позовної заяви матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ КБ «Приватбанк» із заявами про реструктуризацію кредитної заборгованості, про повідомлення про належність споживача до захищеної категорії, про припинення нарахування процентів.
Зі змісту відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 07 грудня 2023 року, наданої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , вбачається, що позивачу запропоновано надати оригінали документів, зазначених у листі, які необхідні для отримання кредитних канікул.
З наданих позивачем матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, у зв`язку з чим йому на підставі рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій працівників органів внутрішніх справ України № 20/І/ХХІ/5 від 29 жовтня 2015 року надано статус учасника бойових дій.
Зі змісту посвідчення серія НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом війни другої групи з 01 серпня 2019 року.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на безпідставність нарахування Банком відсотків за кредитом, оскільки він безпосередньо брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 2015 по 2018 роки, у зв`язку з чим йому на підставі рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій працівників органів внутрішніх справ України №20/І/ХХІ/5 від 29 жовтня 2015 року наданий статус учасника бойових дій, що в свою чергу свідчить про те, що на нього поширюється дія п. 15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суд, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, дійшов такого висновку.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З рахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання банківських послуг, які врегульовані нормами ЦК України, а також нормами Закону України «Про споживче кредитування».
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Закон України «Про споживче кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Суд встановив, що між позивачем та відповідачем 21 квітня 2015 року був укладений кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, на підставі якої позивачу була видана кредитна картка зі встановленим кредитним лімітом.
Позивач, обґрунтовуючи неправомірність та безпідставність нарахування Банком відсотків за користування кредитом, посилається на те, що він є інвалідом війни та має статус учасника бойових дій, а тому на нього поширюється дія п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Станом на день укладення кредитного договору п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був викладений у такій редакції: Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що сфера дії цього закону поширюється зокрема на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей, військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці - громадяни України, які проходять службу на території України, беруть участь у всеукраїнському і місцевих референдумах, обирають і можуть бути обраними до відповідних місцевих рад та інших виборних державних органів згідно з Конституцією України. На них поширюються положення Закону України "Про вибори Президента Української РСР".
У ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надано визначення поняттю учасника бойових дій, зазначено, що це особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 такого змісту: Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються".
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року, який набрав чинності 18 травня 2024 року, внесено зміни до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: пункт 15 викладено в такій редакції: Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля".
За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 1126-VII.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.
На підтвердження обставин поширення на позивача положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 надав посвідчення серія НОМЕР_4 , з якого вбачається, що він є інвалідом війни другої групи з 01 серпня 2019 року та рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій працівників органів внутрішніх справ України №20/І/ХХІ/5 від 29 жовтня 2015 року, яким йому надано статус учасника бойових дій, у зв`язку з тим, що він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Разом з тим матеріали справи не містять відповідних документів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від нарахування процентів за користування кредитом в розумінні п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Надана відповідачем копія рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій працівників органів внутрішніх справ України №20/І/ХХІ/5 від 29 жовтня 2015 року є документом, що може підтверджувати наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та права на пільги (з 29 жовтня 2015 року) відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Разом з цим, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій та інваліда війни другої групи.
З аналізу викладено вбачається, що на ОСОБА_1 не поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування йому процентів, здійснити перерахунок та зарахувати раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом (процентів) у суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 29 жовтня 2015 року, задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.
З урахуванням того, що суд дійшов висновку про правомірність нарахування АТ КБ «Приватбанк» позивачу відсотків за користування кредитом, тому вимога ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача зайво перерахованих коштів також не підлягає задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» закрити кредит по кредитній картці «Універсальна Голд» картка № НОМЕР_1 рахунок № НОМЕР_2 , у зв`язку з погашенням суми боргу, суд зазначає, що станом на день розгляду справи позивач, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 21 квітня 2015 року не виконав у повному обсязі та у нього перед Банком рахується заборгованість, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 в частині закриття кредиту у зв`язку з погашенням суми боргу.
Оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди стосується саме незаконного нарахування банком відсотків, яку суд визнав неправомірною, тому вимога з відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягає.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, недоведеним, тому не вбачає підстав для його задоволення.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про захист прав споживача - відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», , адреса для листування: 49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30.

Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 17 грудня 2024 року.

Суддя С. В. Демченко