КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024року місто Київ

справа №752/3361/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 16 вересня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що спору між ним та відповідачем щодо місця проживання дитини не встановлено.

Зазначав, що дочка на даний момент, до врегулювання питання щодо поділу нерухомого майна, проживає з ним та матір'ю в одному жилому приміщенні, але незважаючи на це, вже тривалий час знаходиться на повному його матеріальному та фінансовому утриманні.

Посилався на те, що відповідач категорично відмовляється приймати фінансову участь в утриманні дитини з метою забезпечення її фізичного і духовного розвитку.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 лютого 2023 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що про наявність судового рішення ОСОБА_1 дізналась з сайту «Судова влада», оскільки ні ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви, ні повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, ні копія судового рішення їй не надходили. Справа не містить доказів відправлення зазначеного ОСОБА_1 .

Вказував, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їхня малолітня дочка продовжували проживати в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Зазначав, що під час спільного проживання і матір, і батько малолітньої ОСОБА_4 приймали участь у її вихованні та утриманні. Оскільки природньо дівчатка у такому віці, як малолітня ОСОБА_4 мають більший взаємний зв`язок саме з матір`ю, відповідно і займалася дитиною в основному ОСОБА_1 .

Посилався на те, що саме матір дитини забезпечувала її всім необхідним для повноцінного духовного та фізичного розвитку, у тому числі і всім, що стосується матеріального світу.

Вказував, що відповідач не заперечує того, що ОСОБА_3 також приймав участь у житті їх доньки, але це виявлялося виключно у тому, що коли у нього був настрій і бажання, він брав дочку і їхав з нею десь розважатися, і відповідно, під час цього він ніс фінансові затрати пов`язані з відпочинком дитини.

Зазначав, що після розірвання шлюбу між сторонами відносини все погіршувалися, і врешті ОСОБА_3 створив настільки нестерпні умови для подальшого проживання у квартирі для своєї колишньої дружини і доньки, що 08 березня 2023 року ОСОБА_1 була вимушена залишити свою власну квартиру, і разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 переїхали жити до родичів.

Посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 жовтня 2022 року.

Вказував, що відповідач стверджує, що з того часу, як ОСОБА_3 змусив її з`їхати з належної їй квартири, а це 08 березня 2023 року, її малолітня дитина - ОСОБА_4 постійно проживає з нею. Факт проживання малолітньої саме з матір`ю підтверджується актами обстеження умов проживання за 2023 та 2024 роки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, у тому числі, справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт посилається на те, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без участі відповідача, яка не отримувала ніякого процесуального документу, а тому вона не мала можливості скористатися правом на справедливий суд.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В матеріалах справи міститься супровідний лист від 22 лютого 2023 року адресований ОСОБА_1 . Однак матеріали справи не містять доказів як направлення, так і отримання відповідачем копії ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року та копії позовної заяви з додатками.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що розглянувши справу за відсутності належних доказів повідомлення відповідача про надходження позовної заяви про стягнення аліментів і про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не забезпечив відповідачу можливості обґрунтувати свої заперечення щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з подружжя на утримання дитини є обов`язкове проживання дитини з тим з батьків, які подали заяву про стягнення аліментів, оскільки за загальним правилом їх має сплачувати той із батьків, який проживає окремо від неповнолітнього. Адже, у випадку, якщо дитина почала проживати із платником аліментів, а він і надалі продовжує їх сплачувати іншому із батьків, існує порушення як прав дитини на отримання цих платежів, так і майнових прав платника аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2005 року, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що дочка на момент звернення до суду з позовною заявою, проживає з ним та матір'ю в одному жилому приміщенні, але незважаючи на це, дитина тривалий час знаходиться на повному його матеріальному та фінансовому утриманні, а відповідач відмовляється приймати фінансову участь в утриманні дитини.

При цьому, до позовної заяви ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження своїх вимог.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в апеляційній скарзі вказував на те, що дочка сторін проживає разом з відповідачем та перебуває на її утриманні.

На підтвердження своїх заперечень сторона відповідача надала копії актів обстеження умов проживання.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 03 квітня 2023 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей та сім'ї Солом'янської РДА в місті Києві, комісією встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , 2014 року народження та мати відповідача ОСОБА_5 . Для дитини створені належні умови для проживання.

Згідно акту обстеження умов проживання від 28 червня 2024 року, затвердженого начальником Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 2014 року народження проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №752/15136/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 жовтня 2022 року.

Судами у справі №752/15136/22 встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері, а відповідачем ОСОБА_3 не спростовано ту обставину, що він відмовляється приймати фінансову участь в утриманні дитини з метою забезпечення її фізичного і духовного розвитку. Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що сторони до цього часу проживають спільно в одній квартирі, разом з донькою, і ні батько ні мати не проживають окремо від дитини, при цьому, батько, зі свого боку, повністю забезпечує усім необхідним дитину, в тому числі й сплачує комунальні послуги є недоведеними та не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В апеляційній скарзі зазначено, що з того часу, як рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року набрало законної сили, ОСОБА_3 щомісячно сплачує ОСОБА_1 аліменти на утримання їх малолітньої доньки. Для цього ОСОБА_1 відкрила картковий рахунок НОМЕР_1 в AT КБ «ПРИВАТБАНК», аліменти ОСОБА_3 перераховує на цей рахунок з призначенням платежу «аліменти».

А відтак, доводи позивача про те, що дочка перебуває на його утриманні, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказані твердження сторони позивача спростовують доказами наданими стороною відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, встановлено, що донька сторін ОСОБА_4 , 2014 року народження проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Батько дитини, відповідач у справі, сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №752/15136/22, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дочки.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1610 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: