Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість заДоговором № 1965465 від 24.03.2021 року у розмірі 30193,38 грн., судові витрати у розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 24.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_2 було укладено договір № 1965465, який підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж саму суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Сума позики 4200 грн., середньоденний розмір процентів за користування позикою 1,99%, розмір процентів на прострочену позику фіксований 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою.

13 жовтня 2021 року ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 13/10-2021, відповідно умов якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором № 1965465 від 24.03.2021 року.

Згідно з договором відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», у тому числі за договором позики № 1965465 від 24.03.2021 року.

Внаслідок невиконання відповідачкою умов договору, її заборгованість станом на 03.10.2024 року становить 69711,40 грн., яка складається з: 4200,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 65511,40 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30193,38 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4200,00 грн.; заборгованість за відсотками 25993,38 грн.

Ухвалою суду від 25.11.2024 року провадження по справі відкрито, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.1.2024 року представником заявника подано заяву щодо уточнення відомостей позовної заяви в частині ПІБ відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову вказав про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подавала.

Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24.03.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1965465. За умовами договору позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 4200,00 грн. строком на 30 днів до 23.04.2021, базова процентна ставка за позикою фіксована та становить 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до розділу І договору строк позики період, протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4 договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення Сторонами відповідної додаткової угоди.

23.04.2021 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору позики № 1965465 від 24.03.2021, відповідно до умов якої, сторони погодили викласти п. 2.3.4 Догору позики № 1965465 від 24.03.2021 в наступній редакції «2.3.4 Строк позики: до 23 травня 2021 року.

27.04.2021 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору позики № 1965465 від 24.03.2021, відповідно до умов якої, сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів до 26.06.2021, залишок заборгованості за сумою позики 4200 грн., середньоденний розмір процентів за користування позикою базовий 1,99%.

Вказаний договір та додаткові угоди укладені сторонами у електронній формі, підписання договору та додаткових угод зі сторони позичальника було здійснено шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до довідки №4643-ВП від 05.03.2024 року ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей» надає інформацію про здійснення переказу грошових коштів ТОВ «МАНІФОЮ» на номер картки НОМЕР_1 на суму 4200,00 грн.

13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №13-10/21 згідно умов якого клієнт передав Фактору право вимоги до боржників в тому числі і щодо договору № 1965465 від 24.03.2021 де боржником є ОСОБА_1 на суму 13007,40 грн., що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №13-10/21

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі і за кредитним договором № 1965465 від 24.03.2021, що укладений між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Додатку №1до Додаткової угоди №1 від 29.12.2023 р. (до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 р.).

Суд не бере до уваги паспорт позики, який міститься у матеріалах справи, оскільки він не містить інформації про те, якого саме договору він стосується, сума позики вказана інша ніж визначена умовами укладеного договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Як було досліджено судом, за договором позики № 1965465 від 24.03.2021 ТОВ «МАНІФОЮ» надано розрахунок заборгованості станом на 15.80.2021, згідно якого загальна заборгованість становить 13007,40 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 4200 грн.; заборгованість за процентами- 8807,40 грн.

ТОВ «Вердикт Капітал» надано розрахунок за період з 13.10.2021 по 09.01.2023, згідно якого загальна заборгованість становить 70211,40 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту 4200 .; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 8807,40 грн..; нараховані відсотки зг. кр.дог. 57204 грн.

ТОВ «Коллект центр» надано розрахунок заборгованості за догвором позики станом на 03.10.2024 загальна заборгованість становить 69711,40 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 4200 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 66011,40 грн..

Проте, як вбачається з матеріалі в справи, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30753 грн 13 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 4500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 26253 грн 13 коп.

Разом з цим, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів до до 23.04.2021, та продовжено строк позики на 30 днів до 23.05.2021 відповідно до додаткової угоду №1, а також згідно додаткової угоду №1 продовжено ще на 30 днів до 26.06.2021.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».

Таким чином, відповідно до умов договору за час користування коштами наданими у позику відповідач мала сплатити відсотки у розмірі 7522,20 грн. (4200 грн. х 1,99% х 90 днів (30 днів за договором + 30 днів за додатковою угодою №1+30 днів за додатковою угодою №2) = 7522,20 грн.).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики станом на 13.10.2021 виданого ТОВ «МАНІФОЮ», відповідачем були сплачені відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5349,12 грн., а також згідно розрахунку заборгованості виданого ТОГВ «Коллект Центр» 17.10.2023 року відповідачкою було сплачено 500 грн. заборгованості за відсотками.

Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредитними коштами за межами строку кредитування, у задоволенні вимог позивача в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками у розмірі 1673,08 грн. (7522,20 - 5349,12 - 500 = 1673,08).

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення у розмірі 5873,08 грн., що складається з : 4200 грн. заборгованість по кредиту; 1673,08 грн. заборгованість за відсотками.

У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 02-09/2024-2 про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатом Воронков Олексій Михайлович; тарифи на послуги адвоката Воронкова О.М.; заявка ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги № 1 від 03 вересня 2024 року щодо божника ОСОБА_1 ; витяг з Акта № 1 від 02.10.2024 року до договору про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 року, копію платіжної інструкції № від 18 жовтня 2024 року про сплату за надання правової допомоги згідно договору № 02-09/2024 у розмірі 130 000,00 грн.

За змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також ураховуючи критерій складності справи, ціну позову, часткове задоволення позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, заперечення відповідача, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 30193,38 грн., задоволено вимоги в розмірі 5873,08 грн., що складає 19,45 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за сплачений судовий збір в розмірі 471,16 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором №1965465 від 24.03.2021 року у розмірі 5873 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят три) гривень 08 коп., з яких: 4200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1673,08 грн. - заборгованість за процентами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати із сплати судового збору в сумі 471 грн. (чотириста сімдесят одна гривня) 16 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 4000,00 гривень (чотири тисячі грн 00 коп.) витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник