ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2024 до суду від представника позивача - Бойко Олени Володимирівни надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 8 758,89 грн безпідставно отриманих коштів та 3 028 грн судового збору.

Позовна заява обґрунтована наступним. Відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Управлінням було проведено перевірку правильності нарахування пенсії відповідачеві, у зв`язку з невірною міграцією справи в підсистему ППВП, а саме невірний середній заробіток 3 764,40 грн замість 5 377,90 грн та коефіцієнт стажу з розрахунку 1,35 змість 1, через це неправомірно пройшов індивідуально-масовий перерахунок з 01.03.2019. На підставі аналізу проведених перерахунків, пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства з 01.03.2019, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.03.2019 по 31.01.2020 в сумі 8 758,89 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачеві лист від 31.01.2024 № 2600-0504-8/21184 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 8 758,89 грн, проте лист було проігноровано.

Ухвалою судді від 10.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

11.11.2024 від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Дослідивши вказану заяву, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про медіацію», медіація - позасудова добровільна, конфіденційна, структурована процедура, під час якої сторони за допомогою медіатора (медіаторів) намагаються запобігти виникненню або врегулювати конфлікт (спір) шляхом переговорів.

Згідно з ч. 2 ст.3Закону України «Про медіацію» медіація може бути проведена до звернення до суду, третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або під час досудового розслідування, судового, третейського, арбітражного провадження, або під час виконання рішення суду, третейського суду чи міжнародного комерційного арбітражу. Проведення медіації не впливає на перебіг позовної давності.

Положеннями ч. 1 ст.4Закону України «Про медіацію» передбачено, що медіація проводиться за взаємною згодою сторін медіації з урахуванням принципів добровільності, конфіденційності, нейтральності, незалежності та неупередженості медіатора, самовизначення та рівності прав сторін медіації.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст.5 Закону України «Про медіацію» участь у медіації є добровільним волевиявленням учасників медіації. Ніхто не може бути примушений до врегулювання конфлікту (спору) шляхом проведення медіації. Сторони медіації та медіатор можуть у будь-який момент відмовитися від участі в медіації.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 17 Закону України «Про медіацію» медіація припиняється: 1) укладенням сторонами медіації угоди за результатами медіації; 2) із закінченням строку проведення медіації та/або дії договору про проведення медіації; 3) у разі відмови хоча б однієї із сторін медіації або медіатора (медіаторів) від участі в медіації; 4) у разі визнання сторони медіації або медіатора (медіаторів) недієздатною особою або особою, цивільна дієздатність якої обмежена; 5) у разі смерті фізичної особи, яка є стороною медіації, або ліквідації юридичної особи, яка є стороною медіації; 6) в інших випадках відповідно до договору про проведення медіації та правил проведення медіації.

На підставі п. 3-1 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4-1 частини першої статті 251 ЦПК України - на час проведення медіації, але не більше дев`яноста днів з дня постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із клопотання про зупинення провадження звернувся лише позивач, тому воно не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач, який належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді за адресою реєстрації місця проживання, не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву, з будь якими заявами з процесуальних питань до суду не зверталася.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.

З наданих позивачем індивідуальний перерахунків за період з 06.11.2017 по 05.11.2022 за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що 23.09.2019 та 16.01.2020 відповідачеві було здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з індексацією заробітку та уточненням даних в ЕПС.

Відповідно до витягу з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що розмір переплати становить 8 758,89 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що Пенсійним фондом було направлено відповідачу листа від 31.01.2024 № 2600-0504-8/21184 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 8 758,89 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи також долучено копії: витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві; паспорту ОСОБА_1 ; витягу з реєстру територіальної громади м. Києва щодо місця проживання ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

При цьому, слід зазначити, що в українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Відповідні правові висновки викладені також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 524/2025/17, провадження № 61-31104св18.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідна помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій.

Відсутність ознак рахункової помилки підтверджується самим змістом позовної заяви.

Крім того, механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Разом з тим, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи все наведене у сукупності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення спору (відмову у позові), відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 255, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 18.12.2024.