провадження № 2/947/3087/24
10.12.2024 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Літвінової І.А.,
секретаря судового засідання Скоропуда С.О.,
представника позивача ОСОБА_1
В квітні 2024 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 100% вартості будівельних матеріалів та вартості виконання будівельних робіт, яка дорівнює 3 198 605,75 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.05.2006 року відповідачка придбала 29/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що складається з одного житлового будинку літ. А, загальною площею 52 кв.м. та надвірних споруд: 1-3 огорожа, І мостіння, ІІ колодязь. За період шлюбу позивач за рахунок власних фінансових накопичень здійснив реконструкцію та капітальний ремонт зазначеної частини житлового будинку, а також здійснив будівництво окремого гостьового будинку за зазначеною адресою.
На підтвердження наявності власних фінансових накопичень позивачем надано договори купівлі продажу нерухомого, згідно яких протягом 2006-2012 років він відчужив п`ять об`єктів нерухомості (три земельні ділянки, квартиру та будинок). Зазначені особисті фінансові накопиченні позивача дали йому можливість здійснити капітальний ремонт частини будинку відповідачки по АДРЕСА_1 та здійснити добудову гостьового будинку за зазначеною адресою.
Враховуючи зазначене та посилаючись на висновки Верховного Суду позивач вважає, що новозбудоване майно суд може визнати його особистою приватною власністю, тобто таке, що набуте за особисті кошти одного з подружжя.
Також позивач зазначає, що частину будівельних матеріалів та обладнання він закуповував сам, частину здійснювали підрядні організації, які робили ремонтні та будівельні роботи. Надані до позовної заяви договори підряду, укладеного між позивачем та ТОВ "РЕМБУДМОНТАЖ ВП", а також між позивачем та ТОВ «Будівельник СВ» підтверджують замовлення виконання будівельних робіт та їх оплату позивачем.
При наведених вище обставинах, позивач ОСОБА_2 вважає, що він вправі звернутися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А.
Одночасно з позовною заявою стороною позивача було подано заяву про забезпечення доказів.
На виконання зазначеної ухвали 15.07.2024 року від ФОП ОСОБА_5 на адресу суду надійшов оригінал технічного паспорту житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, 15.07.2024 року від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надійшла копія інвентаризаційної справи по житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
01.10.2024 до канцелярії суду представником позивача був наданий висновок експерта № 34/2024 від 20.09.2024 р., який складений судовим експертом Чорною Юлією Петрівною за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи з визначення вартості ремонтно-будівельних робіт з урахуванням вартості будівельних матеріалів, які були виконані при проведенні реконструкції 29/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Представник позивача адвокат Фомічов І.О. позов підтримав та просить задовольнити.
Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, на позов не відізвалася. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не надавала.
Протокольною ухвалою суду від 12.11.2024 року справу призначено до розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився. Його представник адвокат Фомічов І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідачка в засідання не з`явилася.
Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 23.05.2006 року відповідачка придбала 29/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .
03.08.2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_7 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 по справі № 523/19725/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2006 року ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_10 майно, яке складається з 29/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з одного житлового будинку літера «А», загальною житловою площею 52,0 кв.м та надвірних споруд: 1-3 огорожа, І мостіння, ІІ колодязь, відображених у технічному паспорті від 25 травня 2006 року, розташованих на земельній ділянці площею 743 кв.м, що знаходиться у фактичному користуванні.

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 25.05.2006, на земельній ділянці площею 743 кв.м. розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А»; гараж літ. «Д»; літня кухня літ. «Е»; І мостіння; ІІ колодязь; №1-3 огорожа.

Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_5 станом на 02.07.2024 на земельній ділянці площею 743 кв.м. розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А»; житловий будинок літ. «Б»; навіс літ. «В»; гараж літ. «Д»; літня кухня літ. «Е»; І мостіння; ІІ колодязь; ІІІ басейн; №1-3 огорожа; житловий будинок літ. «Б» у складі приміщень: 1 кухня-вітальня, площею 19,9 кв.м; 2 житлова, площею 7,7 кв.м; 3 санвузол, площею 3,3 кв.м; 4 житлове, площею 7,0 кв.м; загальна площа житлового будинку літ. «Б» складає: 39,7 кв.м, у т.ч. житлова 14,7 кв.м, допоміжна (підсобна) 23,2 кв.м.

Таким чином, з наданої до суду документації, та в результаті порівняння даних технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 25.05.2006 та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_5 станом на 02.07.2024 судом встановлено, що була проведена реконструкція 29/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: реконструйовано житловий будинок літ. «А»; збудовано житловий будинок літ. «Б», площею забудови 42,47 кв.м (самочинний); встановлено басейн ІІІ; збудовано навіс літ. «В», площею забудови 52,6 кв.м.; реконструйовано мансарду житлового будинку літ. «А» (самочинно).

Відповідно до договору підряду № 10/08-2016 від 10.08.2016, укладеного між позивачем та ТОВ "РЕМБУДМОНТАЖ ВП", замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з капітального ремонту житлового будинку по АДРЕСА_1 . Факт виконання робіт та їх вартість підтверджується актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2 та довідками про вартість виконання будівельних робіт за формою КБ-3. Вартість будівельних робіт за договором складає 1 023 987,11 грн.

Відповідно до договору підряду № 25-12/17 від 25.12.2017, укладеного між позивачем та ТОВ «Будівельник СВ», замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з капітального ремонту житлового будинку по АДРЕСА_1 . Факт виконання робіт та їх вартість підтверджується актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2 та довідками про вартість виконання будівельних робіт за формою КБ-3. Вартість будівельних робіт за договором складає 626 484,81 грн.

Відповідно до договору підряду № 04-01-18 від 04.01.2018, укладеного між позивачем та ТОВ «Будівельник СВ», замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з будівництва житлового будинку (гостьового будиночку) по АДРЕСА_1 . Факт виконання робіт та їх вартість підтверджується актами приймання виконаних робіт за формою КБ-2 та довідками про вартість виконання будівельних робіт за формою КБ-3. Вартість будівельних робіт за договором складає 758 315,80 грн.

Зазначені документи підтверджують замовлення виконання будівельних робіт та їх оплату позивачем у розмірі 2 408 787,72 грн.

Згідно технічного висновку, складеного інженером-будівельником ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат АТ № 010699) вартість обстежених будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 станом на 5 грудня 2023 року визначена в еквіваленті 82021 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3 198 605,75 грн. (38,9974 х 82021).

На замовлення позивача судовим експертом Чорною Юлією Петрівною в порядку ст. 106 ЦПК була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Судовим експертом було складено висновок експерта № 34/2024 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи з визначення вартості ремонтно-будівельних робіт з урахуванням вартості будівельних матеріалів, які були виконані при проведенні реконструкції 29/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Згідно висновку експерта вартість будівельних робіт з урахуванням будівельних матеріалів, які були виконані при реконструкції житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , визначена відповідно до вимог кошторисних норм України «Настанова з визначення вартості будівництва», складає 1 504 975,00 грн.

Відповідно до зазначеного висновку судового експерта ринкова вартість будівельних матеріалів, конструкцій та елементів, які були використані при реконструкції житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , прийнята згідно даних проведеного моніторингу ринку будівельних матеріалів у м. Одесі та в Одеському районі Одеської області на час проведення експертного дослідження. При цьому експертом зазначено, що до вартості будівельних робіт та будівельних матеріалів не входить вартість прихованих робіт (матеріалів), які технічно не можливо було визначити під час проведення візуально-інструментального обстеження.

Враховуючи відсутність у судового експерта можливості оцінити при визначенні ринкової вартості прихованих робіт (матеріалів), які були витрачені на реконструкцію домоволодіння, суд виходить з того, що вартість таких робіт та будівельних матеріалів найбільш повно відображена в додатках до договорів підряду, укладених позивачем з ТОВ "РЕМБУДМОНТАЖ ВП" та ТОВ «Будівельник СВ» в 2016-2018 роках. У зв`язку з чим сума будівельних робіт та матеріалів, які були витрачені на реконструкцію будинку та підлягає поділу між колишнім подружжям складає 2 408 787,72 грн.

За вимогою одного з подружжя суд може визнати особистою приватною власністю майно, набуте за особисті кошти одного з подружжя. А якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, що належали одному з подружжя, частка у цьому майні відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю.

Згідно матеріалів справи 22.11.2006 року ОСОБА_2 продав належну йому на праві власності земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 за 90 000 доларів США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.11.2006, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П.

22.11.2006 року ОСОБА_2 продав належний йому на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 за 43 500 доларів США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.11.2006, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П.

22.11.2006 року ОСОБА_2 продав належну йому на праві власності земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 за 75 201 долар США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.11.2006, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П.

02.07.2007 року ОСОБА_2 продав належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за 16 572 грн, що складало 3 281, 58 доларів США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.07.2007, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О.

08.11.2012 року ОСОБА_2 продав належну йому на праві власності земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5 за 299 600 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.11.2012, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. В подальшому покупець за зазначеним договором розраховувалася за зазначену земельну ділянку частинами до 2021 року включно.

Зазначені особисті фінансові накопиченні позивача свідчать про його можливість здійснити капітальний ремонт частини будинку відповідачки по АДРЕСА_1 та здійснити добудову гостьового будинку за зазначеною адресою. Наявність фінансової можливості та безпосереднє здійснення витрат на реконструкцію будинку відповідачкою не надано, у зв`язку з чим суд вважає за можливе визначити особистою приватною власністю ОСОБА_2 вартість будівельних робіт з урахуванням будівельних матеріалів, які були виконані при реконструкції житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , як таке, що набуте за особисті кошти одного з подружжя.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Ч. 1 ст. 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними (постанова Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 214/6174/15-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Об`єкт незавершеного будівництва є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, тому такий об`єкт є майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва чи його поділу не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) у розумінні статті 181 та частини другої статті 331 ЦК України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачка не оформила право власності на самочинно збудоване майно. Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що поділу між подружжям підлягають будівельних матеріалів, а не безпосередньо об`єкт нерухомості.

Враховуючи, що відповідно до правовстановлюючих документів власником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є саме відповідачка, суд вважає за доцільне здійснити поділ майна подружжя шляхом стягнення з неї на користь позивача компенсацію вартості такого майна (будівельних матеріалів і робіт), які позивач здійснив з власних фінансових накопичень.

У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16: «втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)».

Відповідно до ст.ст. 12, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини 1статті 16 Цивільного кодексу України.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16, постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Здійснити розподіл спільного майна подружжя, відповідно до якого стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості спільного майна подружжя у розмірі 100% вартості будівельних матеріалів та вартості виконання будівельних робіт, яка дорівнює 2 408 787,72 гривень.

Стягнути ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмір 15140 гривень, та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 16825,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Днем складення повного рішення суду є 19 грудня 2024 року.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: І. А. Літвінова