ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Суми

Справа №577/2660/23

Номер провадження 22-ц/816/19/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калугіна Дмитра Олеговича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Калугіним Дмитром Олеговичем,

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 червня 2023 року у складі судді Гетьмана В.В., ухвалене в м. Конотоп,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Конотопський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення відомостей як батька дитини з актового запису про народження,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Калугіна Д.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що між сторонами 01 листопада 2019 року було зареєстровано шлюб. До реєстрації шлюбу, ще з початку 2016 року, вони перебували у відносинах, періодично зустрічались. В середині 2016 року вона повідомила позивача, що перебуває у стані вагітності і що батьком дитини є він. В той же час повідомила, що перебуває у відносинах з іншою особою. Починаючи з середини 2016 року і до кінця 2017 року відносини між ними були відсутні. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народилася дочка ОСОБА_3 . В квітні 2017 року вони почали знову спілкуватися, відновили відносини та вирішили зареєструвати шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач, будучи впевненим, що він є батьком дитини, за спільною заявою з відповідачкою внесли зміни до свідоцтва про народження, та вказали батьком дитини позивача. В подальшому відносини між ними погіршувалися, а наприкінці 2022 року вона повідомили позивача, що ОСОБА_3 не його дочка і що батьком дитини є інша особа.

Посилаючись на вказані обставини, просить виключити з актового запису № 373 від 06 грудня 2016 року, вчиненого Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження дитини ОСОБА_4 , 2016 року народження, запис про ОСОБА_1 , 1994 року народження, як батька цієї дитини.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 червня 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Калугіна Д.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 82, ч. 4 ст. 206 ЦПК України не врахував заяву відповідачки про визнання обставини відсутності кровного споріднення позивача та ОСОБА_4 , не прийняв жодного процесуального рішення з приводу заяви відповідачки про визнання позову, не навів аргументів цього і у рішенні, та без жодних мотивувань проігнорував подану відповідачкою заяву про визнання позову.

Суд жодним чином не обґрунтував неврахування позиції відповідачки щодо визнання обставин позову та визнання позову, фактично обмежився цитуванням постанови Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20. Вказані процесуальні порушення призвели до порушення принципу змагальності сторін, адже суд, не повідомляючи сторін про відмову у прийнятті визнання позову, позбавив сторону позивача можливості, з урахуванням такої відмови, обґрунтувати та довести обґрунтованість позовних вимог.

Наголошує на тому, що і відповідачка, і третя особа визнали ту обставину, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_6 , що на його думку, є підставою для задоволення позову.

Вказує на те, що в даному випадку не підлягала застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20, оскільки правовідносини у цій справі та у справі № 676/1200/20 не є аналогічними.

Крім того, зазначає, що судом було допущено процесуальне порушення, оскільки ухвалою від 30 травня 2023 року позов було залишено без руху з підстав неподання представником позивача договору про надання правової допомоги, хоча ордер, який було долучено представником позивача до позовної заяви, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером закон не вимагає.

Від відповідачки та третьої особи відзиви на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народилася дочка ОСОБА_3 .

01 листопада 2019 року сторони по справі зареєстрували шлюб (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого повторно 31 серпня 2021 року, батьком дитини записаний позивач ОСОБА_1 (а.с. 10).

19 червня 2023 року ОСОБА_2 через адвоката Самойлова Д.Є. через підсистему «Електронний суд» подано суду першої інстанції клопотання про визнання позову (а.с. 22-23).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять клопотань учасників справи про призначення судово-генетичної експертизи, право на звернення з якими їм судом не було можливості роз`яснити, оскільки сторони не з`явилися в судові засідання. Тому, оскільки достатніх, належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини, та дитиною матеріали справи не містять, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову (правова позиція постанови Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою - третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Частиною першою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом положень статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

За загальним правилом оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (частини перша, друга статті 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22).

06 листопада 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Калугіна Д.О. подав суду апеляційної інстанції клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 65).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 71-72). Крім того, було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі згідно вимог ст. 109 ЦПК України. Вказану ухвалу суду ОСОБА_2 доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 07 листопада 2023 року о 18:57 год. та відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається, що вказана ухвала їй вручена 08 листопада 2023 року (а.с. 76).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року задоволено клопотання судового експерта Амоші А.В., зокрема зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`явитися для відбору біологічних зразків (букального епітелію) до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 5, 19 січня 2024 року з 10 до 11 години, з документами, що посвідчують особу з їх копіями (а.с. 88). Вказану ухвалу суду ОСОБА_2 доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 14 грудня 2023 року о 23:07 год., та відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається, що вказана ухвала їй вручена 15 грудня 2023 року (а.с. 91).

З повідомлення Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 19 січня 2024 року № СЕ-19/111-23/61522-БД про неможливість проведення експертизи вбачається, що 19 січня 2024 року для відбору експериментальних зразків до експертного центру з`явився ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явилися; відбір порівняльних зразків не проводився, тому повідомлено про неможливість проведення експертизи (а.с. 116-117).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України суд роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказів поважності причин неявки до експертної установи для відібрання біологічних зразків відповідачка апеляційному суду не надала.

Нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи без поважних причин свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

З огляду на те, що відповідачка ухилилася від відібрання біологічних зразків, що потягло за собою неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, на підставі ст. 109 ЦПК України апеляційний суд визнає факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, тобто, що позивач не є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 про визнання позову, подана суду першої інстанції через її представника адвоката Самойлова Д.Є.

За встановлених обставин справи та з урахуванням наведених норм права, рішення суду на підставі пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , виключивши відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 707 від 06 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн - за розгляд справи в суді першої інстанції та 1610,40 грн за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382; 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Калугіним Дмитром Олеговичем, задовольнити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, з актового запису № 707 від 06 грудня 2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиненого Конотопським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1073 гривні 60 копійок та за апеляційний перегляд справи - в сумі 1610 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 22 травня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова