Справа № 343/172/24
Провадження № 22-ц/4808/787/24
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною представника ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 19 березня 2024 року під головуванням судді Монташевич С.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 28.08.2010 вона перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який розірвано рішенням Долинського районного суду від 09.11.2023.

У шлюбі сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею.

Відповідач виїхав у Польщу, де працює, однак з травня 2023 року не надає кошти на утримання дітей, не цікавиться їхнім вихованням.

Щоб належним чином матеріально забезпечити дітей, вона, будучи особою з інвалідністю, влаштувалась на роботу касиром в магазині «Торба» ТОВ «Тор-Захід». Проте отримувана нею заробітна плата в розмірі 8 000,00 грн є недостатньою для забезпечення належного рівня життя дітей, який необхідний для їх фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Відповідач, працюючи в Польщі на приватному підприємстві «Піотро-Сталь» сортувальником металобрухту, отримує доволі високу заробітну плату, інших утриманців не має, а відтак має можливість покращити матеріальний стан дітей, що також є його обов`язком, чого він не робить, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з цим позовом.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 15 000 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Долинського районного суду від 19 березня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

Вирішено проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500 грн на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону.

Стягнення аліментів розпочати з 22 січня 2024 року і проводити до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 211,20 грн судового збору.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що відповідач, як батько дитини, доки перебував на території України, надавав допомогу на утримання дітей, купував всі необхідні речі, ліки та інше, а також приділяв їм свою увагу, турботу та любов, а тому він в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки.

На сьогоднішній день він не має можливості в такому об`ємі виконувати свої батьківські обов`язки, так як позивачка не дає можливості спілкуватись із дітьми. Проте, він не відмовляється від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей і бажає офіційно сплачувати аліменти у розмірі 2 000,00 грн на кожну дитину.

На його частковому утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , яка перебуває під спостереженням з КНП Шумської міської ради «Шумська міська лікарня», стан після хіміопроменевого лікування.

Проживаючи на території Польщі відповідач несе витрати щодо оплати житла, придбання продуктів харчування, а також допомагає матері коштами для придбання ліків, оплати курсу хіміотерапії. У зв`язку з цим коштів, які залишаються аж ніяк не вистачить для сплати аліментів в розмірі, в якому просить позивачка.

Позивачка звільнилася з роботи, однак вона проживає в будинку бабусі, яка, враховуючи вік дітей, може приглянути за дітьми. Тому будь-якої необхідності не працювати взагалі у позивачки немає та доказів необхідності догляду за донькою останньою до суду не надано.

Відповідач є офіційно працевлаштований, а тому виконує надану йому роботу і не має можливості, враховуючи особливості цієї роботи, працевлаштуватись ще кудись.

Стороною відповідача не було долучено докази щодо витрат відповідача на оренду житла, оскільки ці витрати не є великі і підтвердити їх документально немає можливості. В незалежності від того де проживає відповідач, він несе витрати на харчування, проживання, ліки та інші особисті потреби, як і кожна людина. Тому документально підтвердити ці витрати є неможливо.

Щодо не підтвердження факту родинних відносин з ОСОБА_5 , то стороною позивача цей факт навіть і не оспорювався, а тому не прийняття цього факту судом є необґрунтованим.

Також його «чистий» дохід у розмірі 1 700,34 злотих аж ніяк не можна назвати достатньо високим.

До відзиву на позовну заяву було долучено рахунок, згідно якого вказано розмір доходу відповідача за січень 2024 року, такий зменшився з 2024 року і немає необхідності надання рахунків за інші місяці.

Проте, щоб надати суду повну інформацію про доходи відповідача до апеляційної скарги долучено рахунок, згідно якого дохід відповідача за лютий 2024 року становить ще менше 1 100,28 злотих. Станом на 29 лютого 2024 року дохід відповідача становив 10 574,24 грн.

Тому стягнення з нього 7 000,00 грн аліментів щомісячно є просто неможливим, враховуючи те, що це становитиме більше половини його доходу, що суперечитиме нормам СК України.

Твердження суду першої інстанції, що відповідач не подав доказів про отримані доходи раніше, а тому розмір отриманого доходу на підставі одного договору за один тільки місяць не може слугувати беззаперечним доказом його матеріального становища, є не обґрунтованими та безпідставними. Стороною позивача не ставилось питання про можливе витребування чи зобов`язання відповідача надати докази на підтвердження своїх доходів за інші місяці. Відповідачем було надано докази його реального доходу, які він не приховував, на відміну від позивачки.

Просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина та дочки в розмірі 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що визначений судом розмір аліментів, з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, не порушує принципу врахування найкращих інтересів дітей, відповідає критеріям розумності, достатності, забезпечить справедливий баланс між батьківськими обов`язками сторін та не становите надмірного тягаря для відповідача.

Будь-яких доказів, які б свідчили неможливість надання відповідачем визначеного судом розміру утримання чи за станом здоров`я працювати, наявність та розмір здійснюваних ним витрат, зокрема щодо утримання матері, апелянт не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 03.03.2011, серії НОМЕР_2 від 06.10.2017, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їх батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8, 9).

Сторони перебували у шлюбі з 28.08.2010, який заочним рішенням Долинського районного суду від 09 листопада 2023 року розірвано. Малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з мамою, ОСОБА_1 , прізвище якої після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_6 (а.с. 6-7).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 17.01.2024 ОСОБА_1 проживає разом з дітьми в належних умовах у будинку її бабусі ОСОБА_7 (а.с. 10).

На час розгляду справи позивачка звільнилася з роботи, на підтвердження чого надала копію трудової книжки (а.с. 46-47) та отримує тільки соціальну допомогу в розмірі 2 100,00 гривень як особа з інвалідністю з дитинства ІІІ групи (а.с. 48).

Відповідно до рахунку № 10 № 0001/2024 від 31.01.2024 ОСОБА_8 працює на підприємстві «Piotro-Stal», де за січень 2024 року за 85 годин роботи з врахуванням відрахувань отримав 1 700,34 злотих (а.с. 28, 29).

Станом на 31.01.2024 1 700,34 злотих за офіційним курсом НБУ (1 польський злотий - 9,4155) (а.с. 30) становить 16 009,55 гривень.

Згідно довідки № 87 від 20.02.2024 ОСОБА_5 є онкохворою та перебуває під спостереженням КНП Шумської міської ради «Шумська міська лікарня» (а.с. 31).

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3 196 грн.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав доведеним, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. Вона самостійно займається їхнім вихованням, навчанням, так як батько дітей перебуває за кордоном, де працює на постійній основі. Відповідач не бере участі в забезпеченні дітей всім необхідним, та врахував: що позивачка є особою з інвалідністю третьої групи, а відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку; відсутність в останнього інших документально підтверджених утриманців; необґрунтованість заявленого до стягнення розміру аліментів та недоведеність неможливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж вказано у відзиві на позов; що батьки мають рівні права та обов`язки щодо утримання дітей та цей обов`язок не може бути покладено лише на одного з них.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 500,00 грн на кожну дитину щомісячно, а позовні вимоги задовольнити частково.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів є гарантованим, справедливим, розумним, оскільки є такі необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дітей, і не поставлять відповідача у скрутне матеріальне становище.

Вказівка апелянта на те, що коли він перебував на території України, то надавав допомогу на утримання дітей, купував всі необхідні речі, ліки та інше, приділяв їм свою увагу, турботу та любов, в повному обсязі виконував свої батьківські обов`язки, не впливає на реалізацію права позивачки, як одного батьків, разом з яким проживають діти, на звернення до суду для присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) згідно ч. 3 ст. 181 СК України.

Доводи апелянта, що на його частковому утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів надання їй матеріальної допомоги, розміру такої, придбання за свій рахунок ліків, оплату ним курсу хіміотерапіїта відсутність інших осіб, які можуть здійснювати утримання ОСОБА_5 .

Не підтверджені будь-якими доказами доводи апелянта щодо його витрат та нестачу коштів після сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо свого дійсного майнового стану, а судом першої інстанції враховано, що він офіційно підтвердив свій дохід на підприємстві «Piotro-Stal» за січень 2024 року в розмірі 1 700,34 злотих, а також що такий отримано за 85 годин роботи.

Вказівка апелянта, що позивачкою не ставилось питання про можливе витребування чи зобов`язання відповідача надати докази на підтвердження своїх доходів за інші місяці, суперечить принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи апелянта щодо можливості догляду за дітьми родичем позивачки не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який є необхідним для забезпечення дітям належних умов для їх фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Утримання дитини є обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним та в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому такі посилання апелянта не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції визначено розмір аліментів виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів малолітніх дітей.

Крім того, відповідач є фізично здоровим молодим чоловіком, працює за кордоном, має постійний і достатній дохід, тому його доводи про те, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі щомісячно є неможливою, є неспроможними.

Також відповідно вимог ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування або зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено, а в іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося і апеляційним судом не встановлено таких підстав.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин