КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 522/31/24
Провадження № 2/947/2238/24
УХВАЛА

19.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Споживчого товариства «Будова Бріз» про визнання права власності на майнові права та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Споживчого товариства «Будова Бріз» про визнання права власності на майнові права та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивачем, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, заявлені наступні вимоги:

- визнати власником майнових прав ОСОБА_1 , як пайовика на нежитлове приміщення під №КНЗ у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м., із внесеною часткою на розрахунковий рахунок Споживчого товариства «Будова Бріз», в розмірі 32500,00 доларів США;

- зобов`язати Споживче товариство «Будова Бріз» змінити сторону у договорі асоційованого членства в споживчому товаристві №6/3-О від 06.11.2020 року з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Провадження по даній справі відкрито в порядку загального позовного провадження на підставі ухвали судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 01.03.2024 року.

Представництво інтересів позивача по даній справі здійснювалось через представника адвоката Торган Лілію Миколаївну.

13.08.2024 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.09.2024 року о 10 год. 00 хв., дата, час і місце проведення якого безпосередньо узгоджена з представником позивача - адвокатом Торган Л.М., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про особисте сповіщення представника від 13.08.2024 року.

У судове засідання призначене на 19.09.2024 року позивачка та її представник не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, не надавши до суду заяви про розгляд справи за її відсутності.

Однак, в день судового засідання 19.09.2024 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання з підстав хвороби представника позивача та неможливості явки позивача через сімейні обставини. Будь-яких доказів на підтвердження викладених у клопотанні підстав, представником позивача не надано.

Однак, з метою забезпечення стороні позивача доступу до суду, приймаючи першу неявки останнього до судового засідання, судом було відкладено призначене на 19.09.2024 року судове засідання на 21.10.2024 року о 12 год. 30 хв.

Сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду справи на 21.10.2024 року о 12 год. 30 хв.здійснювалось судом шляхом скерування судової повістки в електронній формі до електронного кабінету представника позивача адвоката Торган Л.М. в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

У відповідності до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу вбачається, що до електронного кабінету адвоката Торган Л.М. в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі по справі №522/31/24 було доставлено 19.09.2024 о 19:34:56 судова повістка про виклик до судового засідання по справі.

Отже, починаючи з 20 вересня 2024 року представник позивача є належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи призначеного на 21.10.2024 року о 12 год. 30 хв., що у відповідності до приписів ч.5 ст. 130 ЦПК України є також свідченням повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, судове засідання призначене на 21.10.2024 року о 12 год. 30 хв.не відбулось та було перепризначено на іншу дату 27.11.2024 року о 12 год. 00 хв., з підстав тривалого перебування головуючого по справі у нараді кімнаті по цивільній справі №520/3174/17, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною довідкою.

Про дату, час і місце розгляду справи на 27.11.2024 року о 12 год. 00 хв. представник позивачки адвокат Торган Л.М. повідомлена безпосередньо в приміщенні суду, що підтверджується відповідною наявною в матеріалах справи розпискою про особисте сповіщення останньої від 21.10.2024 року, що у відповідності до приписів ч.5 ст. 130 ЦПК України є також свідченням повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи.

У судове засідання призначене на 27.11.2024 року о 12 год. 00 хв. позивачка та її представник не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, не надавши до суду заяви про розгляд справи за її відсутності.

Однак, в день судового засідання 27.11.2024 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника позивача про відкладення судового засідання з підстав неможливості явки через сімейні обставини. Будь-яких доказів на підтвердження викладених у клопотанні підстав, представником позивача не надано.

З метою забезпечення стороні позивача доступу до суду, приймаючи неявки останнього до судового засідання, судом було відкладено призначене на 27.11.2024 року судове засідання на 19.12.2024 року о 12 год. 00 хв.

Сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду справи на 19.12.2024 року о 12 год. 00 хв.здійснювалось судом шляхом скерування судової повістки в електронній формі до електронного кабінету представника позивача адвоката Торган Л.М. в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

У відповідності до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу вбачається, що до електронного кабінету адвоката Торган Л.М. в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі по справі №522/31/24 було доставлено 27.11.2024 о 18:40:03 судова повістка про виклик до судового засідання по справі.

Отже, починаючи з 28.11.2024 року представник позивача є належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи призначеного на 19.12.2024 року о 12 год. 00 хв., що у відповідності до приписів ч.5 ст. 130 ЦПК України є також свідченням повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, у судове засідання призначене на 19.12.2024 року о 12 год. 00 хв. позивачка та її представник не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання, не надавши до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, як і не повідомили суд про причини неявки.

За наслідком чого, судом в судовому засіданні 19.12.2024 року було встановлено, що сторона позивача ОСОБА_1 двічі поспіль не з`явилась до призначених судом судових засідань, без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, а також не надавши заяви про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з чим, суд встановивши вказані обставини та підстави застосування наслідків передбачених пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, поставив на обговорення питання щодо залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Приймаючи викладене та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

З вище встановлених судом обставин та матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Торган Л.М. двічі поспіль не з`явились до судових засідань призначених на 27.11.2024 року та 19.12.2024 року, що мало місце на стадії розгляду справи по суті, без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, а також не надавши заяви про розгляд справи за її відсутності.

Підстави для відкладення чи зупинення провадження по справі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України судом не встановлені.

Судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача у судові засідання, які мають місце двічі поспіль на стадії розгляду справи по суті, мають сталий характер, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи тривале перебування справи в провадженні суду в понад встановлені строки, призводить до порушення судом строків розгляду справи та може бути наслідком порушення прав та інтересів інших учасників процесу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Додатково судом враховується, що з аналізу пункту 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України вбачається неможливість застосування наслідків повторної неявки сторони позивача у підготовче засідання чи в судове засідання без поважних причин, лише за наявності передумови, яка полягає у поданні позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Тобто передумови визначені у пункті 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України з подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та нез`явлення позивача не перешкоджає розгляду справи, за наслідком застосування сполучника «і» повинні мати місце одночасно, що свідчить що дана передумова є спільною та складається з двох факторів, які повинні мати місце одночасно: подання позивачем заяви про розгляд справи за її відсутності, та одночасного не перешкоджання такої неявки позивача для розгляду справи, тобто в разі наявної заяви від позивача про розгляд справи за його відсутності.

Як вже встановлено судом, позивачкою під час розгляду справи заяви про розгляд справи за її відсутності не подавалось, а подані, через представника, під час розгляду справи неодноразові клопотання про відкладення судових засідань містять зазначення обставин про категоричну незгоду позивача на розгляд справи за її відсутності, що свідчить про відсутнє волевиявлення позивача, як ініціатора даного судового провадження, на розгляд даної справи за її відсутності.

Додатково, судом враховується, що предмет позову в даній справі пов`язаний з правом власності щодо об`єкту нерухомого майна, що свідчить про важливе значення справи для сторін по справі.

Приймаючи неналежну процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до судових засідань та відсутнє волевиявлення на розгляд справи за її відсутності, предмет позову і значення справи для сторін, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи.

За наслідком вищевикладеного в цілому, з урахуванням того, що сторона позивача двічі поспіль не з`явилась до призначених судових засідань, що мало місце на стадії розгляду справи по суті, без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце їх проведення, приймаючи не подання заяви про розгляд справи за відсутності позивача та відсутність підстав для розгляду справи за відсутності сторони позивача, як ініціатора цього провадження, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, вищевикладених правових позицій Верховного Суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Споживчого товариства «Будова Бріз» про визнання права власності на майнові права та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Споживчого товариства «Будова Бріз» про визнання права власності на майнові права та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 19.12.2024 року.

Головуючий КалініченкоЛ.В.