ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ужва К.В. на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року по справі за позовом Павлоградської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою комунальної власності без правовстановлюючих документів,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2023 року Павлоградська міська рада через свого представника звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 без належного оформлення права користування (без укладання договору оренди) та не сплачуючи орендну плату.

Починаючи з 05 листопада 2014 року за відповідачем на підставі договору дарування зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Земельна ділянка за зазначеною адресою, на якій розташоване нерухоме майно, має кадастровий номер :01:012:0050 і є комунальною власністю.

Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки не вчинив жодних дій, спрямованих на оформлення договору оренди. На теперішній час земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів, що позбавляє міську раду доходу у вигляді орендної плати.

Просить стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету міста Павлограда в особі Павлоградської міської ради кошти за шкоду, що заподіяна на земельних ділянках комунальної власності, які не надані у користування та не передані у власність, дохід отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2023 року у розмірі 261 302 грн 48 коп, судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3919 грн 54 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Павлоградської міської ради грошові кошти, безпідставно збережені внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючого документу на право користування за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2023 року у розмірі 261 302,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Павлоградської міської ради судові витрати на сплату судового збору в сумі 3919,54 грн .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважав ,що судом першої інстанції не взято до уваги, що у витязі з Державного земельного кадастру містяться відомості про оренду даної земельної ділянки ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропромінвест», право оренди зазначеного товариства зареєстровано 04.02.2008 року і на момент розгляду справи інформації про припинення права оренди реєстр не містить.

Акт про визначення збитків був прийнятий неповноважними особами,так як склад комісії було затверджено один,а в акті зазначено інші прізвища. Судом не надано оцінку розрахунку.

Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, в позові позивач не просив стягнути безпідставно збережені кошти,він просив стягнути дохід,отриманий від безпідставно набутого майна.

Просив застосувати строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Павлоградської міської ради просив рішення суду першої інстанції залишити без задоволення,як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішенням Павлоградської міської ради №743 від 07.10.2008 року спірну земельну ділянку було вилучено у попереднього власника нерухомості ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропромінвест» та передано до земель міської ради. Цим же рішенням договір оренди землі визнано таким,що втратив чинність у зв`язку із продажем будівель ОСОБА_2 .. Акт про визначення збитків відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Акт засідання комісії про визначення збитків від 15.06.2023 року було затверджено рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради 23.11.2023 року,зазначене рішення ніким не оскаржено та є чинним. Розрахунок проведено відповідно до норм діючого законодавства. Про час та місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений,тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 - адвокат Роговська А.О.. Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про отримання повістки в електронному суді.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка площею 0,3479 га з кадастровим номером :01:012:0050, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності Павлоградської міської ради, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-023 від 24 травня 2023 року. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 1 507 285 грн 14 коп.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 знаходиться об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 24 загальною площею 169,3 кв.м, що включає в себе нежитлові будівлі та споруди.

05 листопада 2014 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомого майна на підставі договору дарування, серія та номер: НАЕ № 492848, реєстровий номер 1058, посвідченого 05 листопада 2014 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною, номер відомостей про речове право: 7581718.

За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0050, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови.

У період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0050 перебувала у фактичному володінні і користуванні власника будівлі, розташованої на цій земельній ділянці ОСОБА_1 .

Протягом вказаного періоду за відповідачем не було зареєстровано право користування (оренди) чи інше речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0050. Зокрема відповідач не уклав договір оренди з власником земельної ділянки Павлоградською міською радою і відповідно не сплачувалась орендна плата за користування комунальною власністю.

Внаслідок неотримання доходів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,3479 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , без правовстановлюючих документів місцевому бюджету

згідно наданого розрахунку завдано збитки у розмірі 261 302 грн 48 коп, сума яких розрахована позивачем за період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2023 року, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

У липні 2023 року Павлоградська міська рада направила на адресу реєстрації відповідача письмове повідомлення про нараховані збитки внаслідок використання земельної ділянки з порушенням вимог земельного законодавства з пропозицією про добровільне відшкодування збитків територіальній громаді.

Суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади (частина друга статті 2 ЗК України).

Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

При здійсненні самоврядного контролю за використанням і охороною земель у місті було виявлено використання земельної ділянки,яка належить до земель комунальної власності без відповідного правового оформлення, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради №578 від 28.06 2023 року.

Звертаючись із зазначеним позовом, позивач обгрунтовував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 , як власник нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірно користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, не сплачував орендну плату за земельну ділянку, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, чим спричинив збитки Дніпровськй міській раді при використанні земельної ділянки у вигляді неотримання доходу від орендної плати. Зазначене було виявлено при перевірці дотримання вимог земельного законодавства за користуванням та охороною земель в червні 2023 року та оформлено відповідним актом від 15.06.2023 року.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, завдані внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування НАЕ № 492848 від 05 листопада 2014 року нерухоме майно-будівлі та споруди загальною площею 169,3 кв.м (контора,ангари,баня,гараж,огорожа,навіс,трансформаторна, приміщення для госпінвентаря), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєтру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_1 саме як фізична особа став власником на підставі договору дарування нежитлових приміщень, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності своєчасно сплачувати орендну плату.

Об`єкти нерухомого майна будівлі та споруди загальною площею 169,3 кв.м (контора, ангари, баня, гараж,огорожа,навіс,трансформаторна, приміщення для госпінвентаря), що належать на праві власності ОСОБА_1 ,знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою без достатньої правової підстави, оскільки належним чином оформлені документи на земельну ділянку відсутні.

За обставинами даної справи встановлено, що відповідач, як фізична особа, правомірно володів лише нежитловою будівлею, розташованою на земельній ділянці. Проте з часу виникнення права власності на це нерухоме майно у відповідача виник обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на відповідну земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно. Відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на укладення договору оренди з позивачем.

Таким чином встановлено, що відповідач фактично користується земельною ділянкою, на якій збудовано нерухоме майно будівлі та споруди загальною площею 169,3 кв.м без достатньої правової підстави, і яка перебуває у власності територіальної громади, що дає підстави для висновку про те, що за користування земельною ділянкою бездостатньої правової підставивін зобов`язаний повернути збережені кошти власнику земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц,близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15.

Не сплачуючи орендну плату за земельну ділянку, власник нерухомості фактично зберігає кошти та збільшує свій дохід за рахунок власника земельної ділянки, який втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). Вина власника нерухомості у несплаті орендної плати не має значення, сам факт несплати коштів за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, свідчить про втрату власником земельної ділянки певної суми коштів.

Таким чином ОСОБА_1 фактично використовував земельну ділянку без належних підстав, тобто без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе

кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки Дніпровській міській раді.

Згідно з актом комісії про визначення збитків, заподіяних власнику землі-територіальній громаді м.Павлоград при використанні земельної ділянки від 15 червня 2023 року сума заподіяних збитків ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 30.06.2023 року складає 261302,48 грн.

Зазначений акт затверджено рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 578 від 28 червня 2023 року.

Розрахунок суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника цієї ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, здійснюється на підставі акта, який фіксує порушення земельного чи екологічного законодавства, довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довідки про сплату земельного податку або орендної плати за землю (у разі наявності), а також інших документів, необхідних для з`ясування обставин.

Розмір суми коштів, заявлений до стягнення у цій справі, дорівнює розміру недоотриманої місцевим бюджетом орендної плати, яку зобов`язаний був сплачувати відповідач за користування земельною ділянкою, з моменту набуття права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на ній. Положення законодавства України, що регулюють питання визначення розміру орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, закріплюють право територіальної громади на отримання плати за користування земельною ділянкою комунальної власності незалежно від проведення нормативної грошової оцінки такої ділянки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 зазначено, що для розрахунку орендної плати (по поверненню фактичним землекористувачем безпідставно збережених ним коштів) належними доказами для обґрунтування суми стягнення можуть бути: технічна документація на земельну ділянку, що підготовлена для оформлення договору оренди належною особою; довідка або витяг із Держземкадастру; висновок судової експертизи (в якому встановлено нормативну грошову оцінку). Водночас у постанові зазначено, що Велика Палата відступила від попереднього висновку Верховного Суду у складі КГС, що під час стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Визначаючи розмір коштів, які підлягають поверненню, комісія з визначення розміру збитків керувалася постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року.

Колегія суддів погоджується з наведеним позивачем розрахунком, який здійснено виходячи з цільового призначення спірної земельної ділянки, її розміру, ставок орендної плати за відповідні періоди. Зазначений розрахунок нічим не спростовується, іншого розрахунку сторонами не наведено. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума коштів.

Доводи про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у витязі з Державного земельного кадастру містяться відомості про оренду даної земельної ділянки ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропромінвест», право оренди зазначеного товариства зареєстровано 04.02.2008 року і на момент розгляду справи інформації про припинення права оренди реєстр не містить, що знімає відповідальність із відповідача, є безпідставними. Рішенням Павлоградської міської ради №743 від 07.10.2008 року спірну земельну ділянку було вилучено у попереднього власника нерухомості ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Агропромінвест» та передано до земель міської ради. Цим же рішенням договір оренди землі визнано таким, що втратив чинність у зв`язку із продажем будівель ОСОБА_2 11.06.2008 року. Зазначена обставина нічим не спростовується.

Посилання на те, що акт про визначення збитків був прийнятий неповноважними особами,так як склад комісії було затверджено один,а в акті зазначено інше прізвище та судом не надано оцінку розрахунку не можуть бути прийнятими до уваги. Акт про визначення збитків відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Акт засідання комісії про визначення збитків від 15.06.2023 року містить посилання на нормативні акти,якими передбачено проведення відповідного розрахунку та сам розрахунок. Розрахунок в акті засідання комісії про визначення збитків від 15.06.2023 року було затверджено рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради 23.11.2023 року,зазначене рішення ніким не оскаржено та є чинним. Розрахунок проведено відповідно до норм діючого законодавства на підставі орендної ставки на основі грошової(нормативної оцінки) земельної ділянки. Відповідно до рішення 35 сесії VII скликання від 20.03.2018 року №1141-35/ VII Павлоградської міської ради «Про затвердження порядку встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки,розташовані на території м.Павлоград» орендна ставка згідно цільового призначення землі до 31.12.2021 року становила 3%; відповідно до рішення 10 сесії VIII скликання від 30.06.2021 року № 292-10/VIII Павлоградської міської ради «Про затвердження порядку встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки,розташовані на території м.Павлоград» з 01.01.2022 року -4%. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 0,3479 га на вул.Залізнична,1 у 2023 році становила 1507285,14 грн. До грошової оціни землі було застосовано коефіцієнт індексації відповідно до положень п.289.1,289 Податкового Кодексу України. Довідка Держгеокадастру поряд з витягом про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним доказом на обґрунтування її нормативної грошової оцінки, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20. Правильність проведеного розрахунку нічим не спростовується.

Та обставина, що у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначена категорія земель як землі житлової та громадської забудови в даному випадку не мають правового значення,оскільки форма власності залишається комунальною.

Доводи про те, що у матеріалах справи відсутні витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, відомості яких є обов`язковими при визначенні орендної плати, є безпідставними. Оскільки такий витяг міститься на а.с.15, де зазначено,що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 1507285,14 грн..Витяг було сформовано 05.06.2023 року, однак дата формування витягу не свідчить про те, що така оцінка була в 2023 році, а в інші роки вона була іншою. Матеріали справи таких доказів не містять.

Вказівка на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, так як в позові позивач не просив стягнути безпідставно збережені кошти, він просив стягнути дохід,отриманий від безпідставно набутого майна, не можуть бути прийнятими до уваги,так як спростовуються встановленими обставинами. При зверненні до суду із зазначеним позовом позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на положення ст.ст.1212,1214 ЦК України та просив стягнути з відповідача дохід, отриманий від безпідставно набутого майна. За таких обставин при вирішенні спору суд першої інстанції вирішував спір в межах заявлених вимог.

Крім того, слід ураховувати, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просив застосувати строки позовної давності, оскільки судом розглянуто справу без повідомлення сторін, то у відповідача не було можливості заявити таке клопотання в суді першої інстанції.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що дає підстави апеляційній інстанції прийняти заяву про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 ЦК України).

Згідно положень статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила в червні 2023 року, що підтверджується запрошенням ОСОБА_1 на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власнику землі, актом про визначення збитків від 15.06.2023 року,рішенням виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 28.06.2023 року. Зазначене нічим не спростовується.

До суду з зазначеним позовом позивач звернувся 17 жовтня 2023 року. Тобто в межах строку позовної давності. Доказів того, що позивачеві було відомо про порушення його права значно раніше, матеріали справи не містять і відповідачем не надано.

За встановлених обставин підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ужва К.В. залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: