ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9262/24 Справа № 199/727/23 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бут Наталії Вікторівни на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю - відмовлено.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Бут Н.В. надала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 27 500,00 гривень.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 27 500,00 гривень.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю - відмовлено, тому суд не вбачає підстав, встановлених законом, для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Цивільним процесуальним законом визначено, що після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Така властивість рішення суду у теорії цивільного процесу отримала назву «незмінність рішення суду». Правило про неможливість скасування або зміни судового рішення судом, який його ухвалив, гарантує стабільність судового рішення та його незмінність.

Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, чинним законодавством визначений вичерпний перелік обставин, за якими може бути ухвалено додаткове рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що заява представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Бут Н.В. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю - не підлягає.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №283/2791/19, від 21 квітня 2021 року у справі №705/2550/16-ц.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а тому не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бут Наталії Вікторівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: