П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь з державного бюджету України 17 000,00 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 червня 2023 року поліцейський взводу 2 роти 4 БУНП в Житомирській області ДПМ Заєць Є.Л. склав щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 423875 про керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 130 КпАП України. Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. На думку позивача, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідності, яка у подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. При цьому, зазначеними діями, визнаними судом незаконними, ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у тому, що його було звинувачено у керуванні автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, коли він був тверезий. Працівники поліції навмисно порушували законодавство, а керівництво житомирської поліції не реагувало на повідомлення про порушення законодавства, які вчиняють працівники поліції. Крім того, півтора місяці позивач змушений був користуватись тимчасовим посвідченням та пояснювати під час перевірок документів на блокпостах чому у нього саме таке посвідчення. Також, було завдано шкоди його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП створює образ суспільно небезпечної людини, яка здатна вживати алкогольні напої, керуючи транспортним засобом та адвоката, який порушує законодавство. Крім того, додатково завдавало ОСОБА_1 моральних страждань усвідомлення того, що за санкцією статті 130 КУпАП його намагаються на 1 рік позбавити права керування транспортним засобом, що значно ускладнить його професійну діяльність.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Департамент патрульної поліції вказує про те, що Департамент не має права здійснювати заходи, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», КПК України, відповідно, не може нести відповідальність, передбачену Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому, постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року дії поліцейського неправомірними не визнавались. Оцінка діям посадової особи органу поліції та дотримання порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення має надаватись при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав та обов`язків, не підлягає окремому оскарженню, а є лише доказом у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, складання протоколу на позивача не потягло в останнього будь-яких правових наслідків, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що позивачу заподіяно моральну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини, викладені у позовній заяві, з посиланням на практику Верховного Суду, та зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 09 червня 2023 року поліцейський взводу 2 роти 4 БУНП в Житомирській області ДПП Заєць Є.Л. склав щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 423875 за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року, що набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку з незаконністю дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали зазначене провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону № 266/94-ВР визначений виключний перелік випадків, у яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Так, згідно пункту 4 частини 1 вказаної статті таке право виникає, зокрема, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Отже, доводи апеляційної скарги в частині, що Департамент патрульної поліції не має нести відповідальність лише за складення адміністративного протоколу, що не потягло негативних наслідків для позивача, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вказані положення закону по позиції Верховного Суду.

Підставою для відшкодування шкоди у даній справі є доведене безпідставне складення адміністративного протоколу за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відносно позивача, подальші адміністративне та судове провадження, наслідком чого є закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з установленням судом фактичної безпідставності складання протоколу відносно позивача за вказаною статтею КУпАП, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такими діяннями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що відносно позивача складено протокол про правопорушення незаконно.

Зазначене узгоджується і з висновками, висловленими Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 провадження №61-922св21, а також з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду КЦС від 19 жовтня 2022 року у справі №465/6045/20 та від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» (Stankov v. Bulgaria, №68490/01, § 62), а тому, виходячи з обставин справи, наданих доказів, принципів справедливості, виваженості, розумності, судом вірно визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., який позивачем не оскаржується, а відповідачем не спростовується, а відтак буде достатнім для відшкодування спричиненої позивачу шкоди.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав до часткового задоволення позову, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.