ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9182/24 Справа № 213/1948/24 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» філія - Дніпропетровське обласне управління,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія - Дніпропетровське обласне управління адвоката Юріної Вікторії Олександрівни рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року, ухваленого суддею Мазуренком В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 30 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія - Дніпропетровське обласне управління, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Румянцева Ірина Олексіївна, приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєва Євгенія Олександрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 січня 2024 року приватним виконавцем Афанасьєвою Є.О. відкрито виконавче провадження №73841325, на підставі виконавчого напису №1815, вчиненого 01.12.2023 приватним нотаріусом Румянцевою І.О.

Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням порядку його вчинення.

Вказує, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус керувався незаконним та недійсним нормативним актом, а саме п.2 розділу 2 Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 визнана незаконною та не чинною Постанова КМУ №662 від 26.11.2014, якою внесені були зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Також на думку позивача відповідачем не були надані нотаріусу документи, які б надавали підстави для визначення заборгованості по кредитному договору. Нотаріус не переконався у безспірності вимоги за кредитним договором та в отриманні боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Просив визнати вище зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Іншулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1815, вчинений 01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою Іриною Олексіївною, яким звернуто стягнення на автомобіль марки СНERY, модель TIGGO 7, номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія - Дніпропетровське обласне управління на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 80 коп.

АТ «Ощадбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника Юріну В.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції доказів відповідача та невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача, сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що до заяви про вчинення виконавчого напису були нотаріусу надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, які передбачені законодавством України та підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_2 , зокрема нотаріально посвідчений Договір застави майна від 19.03.2023, укладений між позивачем та Банком.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У поясненнях представника відповідача ОСОБА_3 на відзив позивача ОСОБА_1 на апеляціну скаргу, остання просить оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по справі у виді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 725,20 грн.

У запереченнях ОСОБА_1 на пояснення на відзив, останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача Юріну В.О., яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог, представника позивача адвоката Боровенка Д.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача з викладених у відзиві підстав, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19 березня 2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №455/57 про отримання останнім кредиту в розмірі 443 145,00 грн на строк 84 місяці для придбання транспортного засобу. Договір підписаний сторонами та не був нотаріально посвідчений.

Також 19 березня 2019 року між вказаними сторонами укладено нотаріально засвідчений договір застави №455/57/1, відповідно до якого з метою належного виконання зобов`язання за кредитом, ОСОБА_1 передає в заставу належний йому транспортний засіб СНERY TIGGO 7, номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску.

У зв`язку з неналежним виконання умов договору кредиту, 26.07.2023 банком складено вимогу №55/5.4-06/1560 до боржника ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту, якою повідомлено про виникнення заборгованості станом на 13.07.2023 в розмірі 339 495,54 грн, що підлягає сплаті протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення.

Також, 26.07.2023 за №55/5.4-06/1561 банком складено повідомлення боржнику про порушення забезпечених заставою зобов`язань. Банк вимагав повернути суму кредиту, сплатити проценти та інші платежі за кредитним договором, для чого надає 30 днів з дати одержання цього повідомлення. Банком повідомлено, що в разі невиконання у встановлений строк вимог за цим повідомленням, АТ «Ощадбанк» має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Вказану вимогу та повідомлення направлено на адресу боржника, зазначену в договорах, однак вони повернуті без вручення боржнику. Причини повернення на поштовому повідомленні про вручення не зазначені.

В Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна 26.07.2023 зареєстровано звернення стягнення на предмет застави.

28 листопада 2023 року АТ «Ощадбанк» звернувся до приватного нотаріуса Румянцевої І.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави майна №455/57/1 від 19.03.2019. До заяви, серед іншого, надавався розрахунок заборгованості за кредитним договором №455/57 від 19.03.2019, виписка по рахункам клієнта ОСОБА_1 за період з 19.03.2019 по 18.10.2023, копія повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов`язань, копія конверту з поштового відправлення, копія опису вкладень до конверту.

01 грудня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1815, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки СНERY, модель TIGGO 7 державний номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 .

У виконавчому написі зазначено, що заборгованість за основним боргом (кредитом) та процентам, станом на 18.10.2023 складає 339 197,77 грн. За договором застави майна №455/57/1, посвідченим 19.03.2019 приватним нотаріусом Стюрко О.О., за рахунок коштів, виручених від реалізації майна заставодавця пропонується задовольнити вимоги АТ «Ощадбанк» на суму 337 197,77 грн. З урахуванням плати за вчинення виконавчого напису запропоновано стягнути суму 342 589,77 грн.

15 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. відкрито виконавче провадження №73841325 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених та оцінених доказів наданих сторонами по справі, виходив з того, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 19 березня 2021 року, справа №750/3781/20, провадження №61-14943св20).

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та не може погодитись з доводами скаржника викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За приписами ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, наведеним вище нормам закону відповідає.

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів.

Статтею 88 цього ж Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 і до 10.12.2014 була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Постановою КМУ від 19.04.2022 №480 вказаний розділ 2 Переліку виключено.

А відтак, Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

З вказаних вище підстав, зазначення у виконавчому написі, що його вчинено відповідно до п.2 Переліку №1172 не відповідає діючому на час вчинення виконавчого напису законодавству.

Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19).

Підставами даного позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є: відсутність належних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника; відсутність доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період.

Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗаконуУкраїни «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №405/1015/17.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Відповідачем не було надано суду доказів перерахування кредитних коштів боржнику (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери) або його розписки про отримання коштів за Договором споживчого кредиту від 19.03.2019. Без цих відомостей зі змісту договору застави, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, неможливо встановити фактичний розмір заборгованості по кредиту та нарахованих відсотків. Так, в якості основного зобов`язання, на підставі якого визначено суму заборгованості виступає договір про споживчий кредит №455/57 від 19.03.2019, який укладений у простій письмовій формі та не є нотаріально посвідченим.

У нотаріальному процесі при зверненні стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості, та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за договором застави, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі №127/7932/17, провадження №61-27853 св18).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 (провадження №44380св18).

Відповідачем АТ «Ощадбанк» надано докази відправки повідомлення та вимоги на адресу боржника ОСОБА_1 , які не були йому вручені. Вказаний факт підтверджено банком у відзиві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведено факт повідомлення боржника про необхідність усунення порушень, а отже і факт безспірності заборгованості, у зв`язку з виникненням якої вчинено виконавчий напис на договорі застави.

Як правильно зазначив суд першої інстанції неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора.

Отже, якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 березня 2021 року у справі №750/3781/20, провадження №61-14943св20.

Таким чином з наведених вище підстав, суд першої інстанції правильно відхилив твердження відповідача щодо належного повідомлення боржника про порушення забезпечених заставою зобов`язань, що було вчинено у відповідності до умов п.3.9.2 Договору про споживчий кредит.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, висловленою у постанові по справі №750/1627/18 (провадження №61-43895св18) від 06.06.2019, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі доказа надані сторонами по справі, дійшов вірного висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною та виконавчий напис суттєво порушує права позивача, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключно компетенцією суду, переоцінка доказів, діючим законодавством не передбачена.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» філія - Дніпропетровське обласне управління адвоката Юріної Вікторії Олександрівнизалишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2024 року.

Головуючий:

Судді: