Дата документу 11.12.2024Справа № 554/2593/23
Провадження № 2/554/2004/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

при секретарі судових засідань Рябченко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сергієнко Т.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Нижник Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

У березні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що завдана залиттям квартири.

В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу від 22.04.1999 року, що посвідчений Колос Л.О. державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-673, що підтверджується копією відповідного договору та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2021 року, що додаються до позовної заяви.

Близько 2 години ночі 07.02.2023 р. в квартирі позивачки зі стелі почала стікати вода, у зв`язку з чим, вона викликала аварійну службу, так як у квартирі зверху, що належить відповідачам ніхто не відкривав. Аварійною службою було перекрито холодне та гаряче водопостачання, а о 6 ранку перекрито опалення на весь під`їзд.

Протягом всього цього часу, позивачка телефонувала відповідачу ОСОБА_4 , проте він не відповідав на дзвінки. Близько 11 години ранку, довірені особи відповідачів відкрили квартиру та було виявлено слюсарем сантехніком причину залиття - розрив гнучкого з`єднання гарячої води до умивальника в санвузлі вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 .

Крім того, вказує на те, що затоплення квартири відбулося в ніч 7 лютого 2023 року в 1 год. 20 хв. про що свідчить дзвінок до диспетчерська служба аварійної служби Міськвиконкому. Неодноразова спроба додзвонитися до сусідів виявились марними, враховуючи також нічний час. Тільки о 9.47 позивачка змогла зв`язатися з ОСОБА_2 . На попередні дзвінки та повідомлення у месенджерах - не відповідали.

Крім того, посилається на те, що проживає разом із своїм сином у цій квартирі. На період просушування та вентиляції затопленої квартири через величезну вологість вони були вимушені орендувати квартиру на період 1 місяць. Вартість оренди складала 8000,00 грн., що підтверджується договором оренди, який доданий до матеріалів справи.

За твердженнями позивачки, відповідачі в добровільному порядку понесені збитки відшкодовувати не хочуть, лише в межах 20 000,00 грн., які були обраховані знайомими ремонтниками відповідача. Хоча, вартість збитків є значно вищою, зокрема, згідно висновку судового експерта Федорова Дмитра Федоровича № 13 від 15 березня 2023 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає 55 400,00 грн.

У позовній заяві позивачка посилається на довідку від 01.03.2023 року № 689 КП «ЖЕО №2», згідно якої власниками (квартиронаймачами) зазначеної квартири є три особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_5 .

Таким чином, на думку позивачки внаслідок залиття квартири, їй було спричинено значну матеріальну шкоду, що складає 55 400,00 грн. та 8 000,00 збитки у зв`язку з необхідністю оплачувати оренду квартири.

Крім того, у зв`язку з винною поведінкою відповідачів, позивачка за її твердженнями зазнала значної моральної шкоди, що виявляється у необхідності : по перше, самостійної ліквідації наслідків залиття ( майже всю ніч вичерпували воду, в тому числі і з квартири відповідачів), значний стрес від залиття квартири та безсоння, дискомфортом від необхідності проживання місяць у іншій квартирі; по друге, значні тривожні стани, що вплинули на здоров`я позивачки, які зумовлені переживанням за можливість погіршення здоров`я сина; по третє, поведінка самого відповідача, що поводив себе байдуже до проблеми, не виявляв ініціативи щодо ліквідації наслідків залиття, обман його щодо розміру майнової шкоди, потім взагалі ігнорування; по четверте, тривалість спричиненого дискомфорту, що триває до цього часу, адже до літнього тепла, квартира, в тому числі через знаходження на першому поверсі не висохне остаточно ще тривалий час ( підвал під низом), необхідність в будь-якому разі проведення ремонту власними силами (позивачка проживає без чоловіка, має погане здоров`я, слабка фізично, працююча), по пяте, необхідністю звернення до суду, пошук судових експертів, адвоката, тощо.

Таким чином, у зв`язку з переліченими вище душевними переживаннями та втратою нормальних життєвих зв`язків, відчуття домашнього затишку, нервове збудження щоразу після приходу додому, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 25 000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач повністю заперечив проти позову, посилаючись на його безпідставність.

Вказує на те, що комісією, що складала Акт від 14.02.2023 року не досліджено тиск в трубах на 2-му поверсі в квартирі АДРЕСА_3 , який міг бути причиною розриву сантехнічного шлангу.

Відповідач, крім того, вказує на те, що він дійсно був відсутній у м. Полтаві у день залиття, так як з дружиною та дочкою проживає у м. Прилуки. Після дзвінка позивачки від прибув до м. Полтава та за власні кошти просушив ковра, зокрема, відвіз у хімчистку та заплатив орієнтовно 1500,00 грн., він став як новий оскільки був звільнений від багаторічної пилюки.

Вказує на те, що позивачка не заходила до його квартири та не могла нічого бачити.

На підтвердження своєї позиції, що викладена у відзиві, відповідач посилається на те, що акт від 14.02.2023 року, що складений працівниками КП «ЖЕО №2» не відповідає встановленій формі, що наведена у додатку № 4 до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, адже в ньому: 1) не вказано місце його складання; 2) не описується подія та наслідки події ( що залито, обсяги робіт, ушкодження); 3) висновки та рекомендації комісії; 4) відомості про особу, яка заподіювала шкоду; 5) позивачка звертає увагу на відповідний тиск у трубах, однак комісія не досліджувала цю обставину; 6) як стверджує позивачка причину встановлював штатний слюсар сантехнік КП «ЖЕО № 2» ОСОБА_6 , а комісія не була на місці і встановлювала обставини зі слів слюсаря; 7) як правильно зазначає позивачка з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир, однак цього зроблено не було.

Крім того, посилається у відзиві на те, що у акті не зазначається про проведення технічного обстеження по ДБН, відповідно до ст. 39-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В обгрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач також посилається на нікчемність договору оренди житлового приміщення № 1 від 08.02.2023 року, що наданий позивачкою на підтвердження понесених витрат на оренду квартири на час просушування квартири, адже він не зареєстрований у встановленому порядку.

Крім того, посилається на те, що висновок судового експерта Федорова Д.Ф. № 13 від 15.03.2023 року, не є належним доказом, у зв`язку з тим, що у ньому не зазначено пор присутніх під час проведення дослідження, а також на те, що свідоцтво судового експерта № 1689 від 27.06.2014 року дійсне лише до 12.06.2023 року.

У зв`язку з цим, у відзиві відповідач клопотав про виключення з числа доказів Акту від 14.02.2023 року, як такого, що не відповідає встановленій формі, відвести судового експерта Федорова Д.Ф. у даній справі, а також залучити до участі у справі співвідповідачем КП «ЖЕО №2».

У відповіді на відзив, що подана позивачкою як реагування на відзив, остання зазначає, про те, що сам відповідач підтверджує свою вину у залитті квартири своїми активними діями, адже він здійснив витрати, вів переговори з будівельниками, оплатив за сушку ковроліну кошти, пропонував відшкодувати завдані збитки. Однак, фактично, сторони не змогли домовитись щодо суми збитку.

Крім того, зазначає, що акт від 14.02.2024 року повністю відповідає вимогам щодо його змісту. Зокрема, зазначений документ повинен фіксувати наступні факти:дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; опис події та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії, підписи мешканців.

Щодо посилання відповідача на правові позиції у справах № 761/12945/19, № 640/8205/17, № 761/46293/18, позивачка зазначає, що зазначені судові рішення не місять висновків щодо застосування норм права. Кожна з них містить оцінку доказів, зокрема, акту залиття, однак, ми не можемо порівняти зазначені документи. В кожній окремій справі, суд оцінює докази в сукупності та у їх взаємозв`язку.

У відповіді на відзив, позивачка вказує на те, що висновок судового експерта відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, та не може бути відхилений судом з формальних міркувань.

У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач вказує на відсутність вини у залитті квартири, оскільки вона встановлена не у передбачений законодавством спосіб. Посилається також на те, що відповідно до засобів вимірювальної техніки його показники після затоплення не змінились.

Відносно висновку судового експерта, що додатний позивачем на підтвердження розміру шкоди, відповідач вказує на те, що такий висновок зроблений на підставі акту від 14.02.2023 року, який не відповідає формі, а отже також не можу бути взятий судом до уваги.

У письмових поясненнях позивачка вказує на те, що відповідач, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності не надає докази на підтвердження своєї правової позиції, зокрема, щодо відсутності факту залиття квартири, а також відсутності його вини у залитті, та не надає жодних доказів на предмет залиття квартири з інших причин.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 31 березня 2023 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 16.01.2024 року у даній справі у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 від 25.07.2023 року про відвід судового експерта Федорова Дмитра Федоровича - відмовлено.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 від 25.07.2023 року про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» - відмовлено.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 від 10.10.2023 року про виклик у судове засідання свідків: задоволено. Викликано у судове засідання свідків.

Викликано в якості свідків: працівників КП «ЖЕО №2»: слюсаря сантехніка ОСОБА_6 , майстра по ТО та ПР ОСОБА_7 , в.о. начальника дільниці № 2 ОСОБА_8 , майстра тех. Дільниці № 2 ОСОБА_9 , майстра тех.. дільниці № 2 ОСОБА_10 , у судове засідання, призначене на 11 год. 30 хв. 26.02.2024 року.

Роз`яснено свідкам, що вони зобов`язані з`явитися до суду за викликом і дати правдиві показання про відомі їм обставини. У разі неможливості прибуття до суду та участі у судовому засіданні за викликом суду свідки зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

Попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

У судовому засіданні 11.12.2024 року, позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, що викладені у відзиві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з?явилась, будучи належним чином повідомлена. Своїх міркувань на предмет спору не надала.

На виконання ухвали суду, були допитані свідки у справі, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також надав пояснення судовий експерт ОСОБА_11 .

Суд, з`ясувавши думку сторін, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 07 лютого 2023 року у квартирі ОСОБА_1 відбулось затоплення зверху, у зв`язку з чим, нею було викликано аварійну службу та перекрито водопостачання всього будинку.

Вказане залиття відбулось з квартири, АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом вище та за якою зареєстровані відповідачі по справі.

Факт залиття квартири так само підтверджується актом від 14.02.2023 року, що складені уповноваженими особами КП «ЖЕО №2», свідками по справі, які підтвердили зазначену обставину, відео доказами, що надані позивачкою, а також висновком та особистими поясненнями судового експерта ОСОБА_11 , який особисто проводив обстеження квартири АДРЕСА_4 та визначав розмір відповідної матеріальної шкоди.

Відповідачами факт залиття квартири АДРЕСА_4 з їх квартири АДРЕСА_3 не заперечувався у заявах по суті та при наданні особистих пояснень відповідачем ОСОБА_2 .

Відтак, судом встановлено зазначений факт на підставі всіх зібраних доказів в їх сукупності. Будь-яких доказів іншого походження води чи інших причин залиття відповідачами не надано.

За змістом положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно до статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання п озадоговірної шкоди визначено устатті 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Даний висновок зроблено КЦС ВС у постанові від 13.11.2019 року у рамках розгляду цивільної справи 757/31418/15-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно приписів ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Відповідно до Акта від 14.02.2023 року, що складений працівниками КП «ЖЕО №2» та затверджений начальником КП «ЖЕО №2», встановлено, що причиною підтоплення квартири АДРЕСА_4 є розрив гнучкого з`єднання гарячої води до умивальника в санвузлі вище розташованої квартири АДРЕСА_3 .

Вказані обставини підтвердили викликані в судове засіданні свідки, зокрема, слюсар сантехнік, що усував обставини затоплення.

Тобто, наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. Доводи відповідача на предмет невідповідності його встановленій законом формі, та відсутності підпису його та позивачки на ньому, зазначених фактів, що в ньому містяться, та як є ключовими при встановленні істини у справі, не спростовують.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття квартири за адресою: АДРЕСА_5 , сталося з вини власників квартири АДРЕСА_3 , тобто відповідачів у справі.

Відповідно до висновку експерта № 13 від 15.03.2023 року за результатами експертного будівельно технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 вартість матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири АДРЕСА_4 з вище розташованої квартири складає 55400,00 грн., яка приймається судом як така, що відповідає заявленим вимогам. Відповідачами іншого розміру матеріальної шкоди не підтверджено. Висновки судового експерта, що визначав розмір матеріальної шкоди відповідачами не спростовані.

Так само є підтвердженим достатніми та переконливими доказами розмір збитків позивачки внаслідок оренди нею квартири для можливості усунення наслідків затоплення, відповідно до договору оренди житлового приміщення № 1 від 08.02.2023 року, за адресою: АДРЕСА_6 , та вартість у зв`язку з цим понесених витрат, що складає 8 000,00 грн., які так само підлягають до стягнення з відповідачів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди, зазначений у позовній заяві, відповідає вимогам розумності та справедливості з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок залиття квартири, належної позивачу на праві власності, вона зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від нього додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль.

При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, то суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних страждань, які він зазнав в результаті залиття квартири, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також перебуванні на утриманні позивачки сина, що страждає на алергію.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що сукупністю всіх зібраних доказів позивачем доведено наявність та розмір завданої їй шкоди в розмірі 25 000,00 гривень в результаті залиття належної їй на праві власності квартири, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також враховуючи той факт, що про менший розмір моральної шкоди відповідачем не було подано відповідного клопотання та доказів на спростування позиції позивачки.

Відносно судових витрат позивача по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові- на позивача; у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, такі обставини, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачкою в позовні заяві заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 10 000,00 грн. за надання правової допомоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення судових витрат позивачкою надано: договір про надання правової допомоги від 28.02.2023 року за № 09/23, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності,

Відповідачем не подавалась заява про зменшення судом витрат на правничу допомогу чи про відмову у задоволенні даної заяви.

Підстав для зменшення розміру надання правової допомоги з урахуванням принципу співмірності, судом не вбачається. Тому, виходячи з предмета спору, складності справи, суті правовідносин та об`єму виконаних робіт ( наданих послуг), суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, а саме в розмірі 10 000,00 грн., а також витрат на проведення судової експертизи в сумі 5 000,00 грн., що сплачені позивачкою для визначення розміру матеріальної шкоди, що підтверджується доказами, що наявні в матеріалах справи, зокрема, договору про надання послуг по проведенню експертного дослідження від 03.03.2023 року № 23013, та квитанцією про оплату даних послуг експерта.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати : судовий збір в сумі 2 147,20 грн., та витрати, пов`язані з розглядом справи 10 000,00 грн. та 5 000,00 грн.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. ст. 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовільнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 63 400,00 грн., моральну шкоду в сумі 25 000, 00 грн., судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., 5 000,00 грн за проведення експертного дослідження та за сплату судового збору в сумі 2 147,20 грн., всього 105 547,20 грн.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено 20.12.2024 року.

Суддя Н.В.Тімошенко