Номер провадження 2-о/754/567/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Улезка О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ЗМІСТ ЗАЯВИ

31 жовтня 2024 подружжя, яке має дитину, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулось до суду зі спільною заявою про розірвання про розірвання шлюбу.

Заява мотивована тим, що 26 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між заявниками. Від шлюбу подружжя має дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично шлюбні відносини між заявниками припинені та спільне господарство не ведеться. Заявники дійшли спільної згоди, що шлюб необхідно розірвати, досягли згоди стосовно участі у виховані, утримані та визначення місця проживання спільних дітей.

Представник заявників подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторін.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

26 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1338.

На підставі актового запису видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу подружжя має дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

30 жовтня 2024 року заявники підписали договір про визначення місця проживання дітей, участь батьків у їх вихованні та про сплату аліментів. Цей договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за № 1423.

Крім того, 30 жовтня 2024 року заявники підписали договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя. Цей договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за № 1425.

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини першої статті 24 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

У Сімейному кодексі України це питання врегульовано статтею 109. Частина перша цієї статті встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Частиною четвертою статті 157 СК України також визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України).

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити:

- з ким з них будуть проживати діти;

- яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо;

- умови здійснення ними права на особисте виховання дітей.

Крім того, подружжя подає до суду договір про визначення місця проживання дітей, участь батьків у їх вихованні та про сплату аліментів. Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Отже, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу, за умови досягнення ними згоди щодо про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У такий спосіб законодавець забезпечує реалізацію права подружжя на добровільність шлюбу та свободу вибору, гарантоване Конституцією України, одночасно дотримуючись захисту інтересів неповнолітніх дітей та кожного з подружжя шляхом викладення відповідних умов у нотаріально посвідченому договорі, що є обов`язковою умовою при поданні спільної заяви.

Суд бере до уваги, у частині третій статті 293 ЦПК України мова йде лише про можливість розгляду в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, тоді як питання про встановлення факту самостійного виховання дитини у межах розгляду цієї заяви не може бути (і не є) предметом розгляду. Питання, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, подружжя вирішення самостійною. Роль суду в такому випадку полягає у контролі за дотриманням інтересів дітей та перевірці того, чи не суперечить договір їхнім правам. Суд повинен впевнитися в тому, що після розірвання шлюбу внаслідок укладання договору не будуть порушені прав дітей, а також особисті та майнові права дружини та чоловіка.

Суд зауважує, що той із батьків, хто проживатиме окремо від дитини, не може бути звільнений від виконання обов?язку брати участь у вихованні та утриманні дитини внаслідок укладання договору у порядку статті 109 СК України, оскільки це суперечить інтересам дитини та не відповідає статті 141 СК України, відповідно до якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Як наслідок, рішення суду про розірвання шлюбу у порядку окремого провадження не може бути підставою для висновку про самостійне виховання та утримання дитини одним з батьків.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд дійшов висновку, що розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя є можливим, оскільки встановив:

-заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка;

- збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя;

- сторони уклали нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків, відповідно до якого батько дітей також бере участь у вихованні дітей. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а також права їхніх дітей. Договір містить умови про те, з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Цей договір встановлює обсяг прав обох батьків і не звільняє батька, який за домовленістю сторін проживатиме окремо, від обов`язків щодо дитини в аспекті брати участь у її вихованні та утриманні;

- рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене в окремому провадженні на підставі спільної заяви подружжя із письмовим договором між батьками про те, з ким буде проживати дитина та участь другого з батьків у їх вихованні, не є рішенням про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Виходячи з принципів сімейного права свободи розірвання шлюбу та рівності щодо прав та обов`язків батьків стосовно виховання дитини та з огляду на конкретні обставини справи, суд, виконуючи свою функцію захисту прав дитини, перевірив умови договору, укладеного подружжям. Суд вважає, що розірвання шлюбу за умови досягнення заявниками згоди щодо всіх суттєвих умов про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братиме батько, який проживатиме окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, оформленої у нотаріальному порядку, є доцільним. Таке рішення забезпечує стабільність для дітей після розлучення батьків, дозволяє заявникам розпочати нове життя, будуючи відносин на паритетних засадах, почуттях поваги, без шкоди для інтересів їхні дітей.

Керуючись статтями 76-83, 141, 142, 206, 211, 258, 259, 293, 294 ЦПК України, статтями 24, 56, 109 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1338, - розірвати.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2024 року. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина пята статті 268 ЦПК України).

Суддя Інна КОВАЛЕНКО