ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/462/24 Номер провадження 22-ц/814/3599/24Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2024 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.02.2019 у розмірі 48 046.09 грн станом на 09.05.2024, яка складається з: 28 428,81 грн заборгованість за кредитом; 19 617,28 грн заборгованість по відсоткам.

Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачкою умов кредитного договору.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Судові витрати у справі покладено на позивача АТ «Акцент-Банк».

В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачка, підписавши Анкету-заяву, приєдналась до Умов і правил надання банківських послуг та зобов`язалася регулярно знайомитися зі змінами до них на сайті Банку.

Розрахунком заборгованості підтверджено, що відповідачка користувалась кредитними коштами, тому ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг в Банку та погодилась з ними.

Суд безпідставно відмовив у стягненні процентів, оскільки відповідачка користувалась кредитними коштами, погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву, а також підписала паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко обумовлені всі умови кредитування, строки та процентна ставка.

Відзив у встановлений законом строк до суду не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч.1 ст.369 цього Кодексу без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно статуту Акціонерне товариство „Акцент-Банк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк" (а.с.39 зворот - 42)

05.02.2019 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.11). У анкеті відсутні дані про розмір кредиту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо.

Згідно паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» процентна ставка встановлена у розмірі 46,80% річних (а.с.12).

ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 зі строком дії до липня 2027 року (а.с. 25).

Відповідно до довідки за лімітами, ОСОБА_1 05 лютого 2019 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 11 700,00 грн, який в подальшому було збільшено до 50 000,00 грн (а.с. 26).

Згідно виписки по картці ОСОБА_1 , остання користувалася наданим кредитом шляхом зняття готівки, здійснення покупок у магазинах тощо (а.с. 13-24).

Згідно розрахунку, наданого АТ «А-Банк», загальна сума заборгованості станом на 09.05.2024 становить 46 046 грн 09 коп., з яких:

28 428,81 грн заборгованість за кредитом;

19 617,28 грн заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.7-10).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 (справа № 917/1256/22) закрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.01.2023 у справі № 917/1256/22 (а. с. 62-63).

У вказаній ухвалі суд зазначив, що в заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 зазначила про наявність заборгованості перед АТ «А-Банк» та АТ КБ «ПриватБанк». 11.01.2023 оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі №917/1256/22 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 у визначений законом спосіб. Враховуючи те, що повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 опубліковано в офіційному органі у відкритому доступі, вважається, що всі можливі кредитори були повідомлені належним чином. Встановлено, що після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 станом на дату проведення попереднього засідання до боржника не висунуто жодних вимог. У зв`язку з цим суд ухвалив, зокрема: провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 закрити; припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.01.2023 року у справі № 917/1256/22; звільнити фізичну особу ОСОБА_1 , від боргів, окрім боргів за вимогами, передбачених ч. 2 статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства; грошові вимоги кредиторів до фізичної особи ОСОБА_1 , які виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , але не були заявлені кредиторами протягом провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, - визнати погашеними, а виконавчі документи за такими вимогами такими, що не підлягають виконанню.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 набрала законної сили з моменту її постановлення та до суду апеляційної інстанції не оскаржувалася.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Також суд вказував, що вимоги позивача до ОСОБА_1 пов`язані із стягненням заборгованості про кредитному договору та не відноситься до вимог, зазначених у частині 2 статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства. Таким чином, ураховуючи, що позивач під час процедуру реструктуризації боргів боржника до Господарського суду Полтавської області не звертався, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 було звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів, на даний час у відповідачки відсутній обов`язок по виплаті суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 28 428,81 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції при вирішенні цього спору у відповідності до наведеної норми процесуального закону правомірно керувався правовими позиціями, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах (постанова від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження№14-131цс19).

У зазначеній справі Верховним Судом зроблені такі висновки.

«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Зважаючи на те, що відповідачка як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що Банк не довів належними і допустимими доказами згоду відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи.

Отже, є правильними висновки суду першої інстанції, що Банком не доведені належними і допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки зазначена виплата не є складовою договору.

Що стосується доводів апеляційної скарги про підписання відповідачкою паспорта споживчого кредита, то у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20) з подібними фактичними обставинами викладені такі правові висновки.

«За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачає наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02грудня 2020року усправі №284/157/20-ц (провадження№61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.»

«Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

Отже, надана Банком завірена копія паспорта споживчого кредита за програмою «Кредитна картка» (а.с.12) не є належним і допустимим доказом укладення з відповідачкою договору у частині умов і порядку сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок, що вимога позивача до ОСОБА_1 пов`язана із стягненням заборгованості по кредитному договору та не відноситься до вимог, зазначених у частині 2 статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином, ураховуючи, що позивач під час процедури реструктуризації боргів боржника до Господарського суду Полтавської області не звертався, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.03.2023 було звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів наявних у АТ «Акцент-Банк» та АТ КБ «ПриватБанк», на даний час у відповідачки відсутній обов`язок по виплаті суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 28 428,81 грн.

В апеляційній скарзі відсутні обгрунтовані доводи на спростування зазначеного висновку суду першої інстанції.

Обставини, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, були проаналізовані судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами і фактами, яким надана правильна оцінка.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням вимог ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов