Справа № 760/2761/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Ферлей Н.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тура Артема Олександровича,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тура Артема Олександровича.

В обґрунтування скарги зазначив, що порушення прав та інтересів сталося внаслідок прийняття державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Туром Артемом Олександровичем протиправної постанови про арешт коштів боржника від 30.01.2024 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 по виконанню судового наказу № 760/15084/22, виданого 29.11.2022 року Солом`янським районним судом міста Києва, дію якого припинено на підставі рішення Солом`янського районного суду м, Києва від 07.11.2023 року у справі №760/18394/23.

Виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрито 07.12.2022 року по судовому наказу № 760/15084/22, про що старшим державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Відешиною А.С. винесено відповідну постанову. Відповідно до судового наказу № 760/15084/22 проводилось стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду - 21.10.2022 року та до досягнення дітьми повноліття, а саме ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно.

Зазначав, що на даний час, в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться справа № 760/451/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року зупинено провадження в цивільній справі №760/451/22 до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Після звільнення в запас ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про поновлення розгляду справи №760/451/22 та враховуючи, що діти фактично проживають разом з батьком, ОСОБА_1 було подано заяву до Солом`янського районного суду міста Києва про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Солом`янським районним судом м. Києва 21 серпня 2023 року видано судовий наказ №760/18425/23 про стягнений з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 10 серпня 2023 року.

За заявою ОСОБА_1 Солом`янським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та 14.09.2023 за судовим наказом №760/18425/23 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Таким чином, по виконавчому провадженню № НОМЕР_2 ОСОБА_1 - стягувач, ОСОБА_2 - боржник.

Рішенням від 07.11.2023 року Солом`янського районного суду м. Києва по справі №760/18394/23 припинено з дня звернення до суду, а саме - з 10 серпня 2023 року, стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за судовим наказом № 760/15084/22, виданим 22.11.2022 року Солом`янським районним судом міста Києва.

Зазначав, що невідкладно повідомив Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про те, що дію судового наказу № 760/15084/22 припинено, однак виконавче провадження № НОМЕР_1 не було припинено, а навпаки державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Туром Артемом Олександровичем 30.01.2024 року винесено постанову про арешт коштів боржника, яка на його думку є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому зазначив, що на даний час діють два виконавчих провадження про стягнення аліментів, а саме виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 па користь ОСОБА_2 (судовий наказ № 760/15084/22 дія якого припинена) та виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (судовий наказ №760/18425/23). Таким чином, виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає закриттю.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив суд скаргу задовольнити, визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 30.01.2024 року по судовому наказу №760/15084/22 державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тура Артема Олександровича по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 та зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закрити виконавче провадження № НОМЕР_1 по судовому наказу № 760/15084/22.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року скаргу задоволено частково, скасовано постанову державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тура Артема Олександровича від 30.01.2024 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1, в іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 12.06.2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу в частині відмови в задоволенні усіх його вимог вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилаючись на ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.18 ЦПК України та статті 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає про те, що суд неправильно визначив дискреційний характер повноважень державного службовця, не забезпечив захист його порушеного права та безпідставно не прийняв рішення про закриття відкритого виконавчою службою виконавчого провадження № НОМЕР_1 по судовому наказу № 760/15084/22. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржувану ухвалу в частині відмови вимог скарги на дії державного виконавця скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закрити виконавче провадження № НОМЕР_1 по судовому наказу № 760/15084/22.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 05.12.2024 року, з`явився апелянт.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію скаржника, заявлену ним в суді першої інстанції. Така позиція була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Основна суть позиції суду першої інстанції полягала в тому, що в своїй діяльності суд не має підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У ході розгляду справи суд встановив протиправність оскаржуваної постанови і фактично визнав необхідність усунення порушення прав скаржника. У той же час, суд дійсно не може підміняти в своїй діяльності інший орган. Хоча на даний час підстава для продовження виконавчого провадження фактично відпала, в той же час закриття провадження передбачає вчинення цілого комплексу дій, які можуть бути здійснені лише державним виконавцем.

Водночас, у разі нездійснення вказаних дій та не закінчення виконавчого провадження, в подальшому скаржник зможе оскаржити бездіяльність виконавця. Такі дії чи бездіяльність можуть бути оцінені судом на предмет їх законності, однак суд аж ніяк не може перебрати на себе повноваження іншого державного органу та вчиняти такі дії замість нього. За таких умов підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько