Справа № 297/4318/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря: Адамчо К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про призначення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що навчається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1/4 частці від всіх його доходів, щомісячно на період навчання сина, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з дня подання заяви.

Позов мотивований тим, що 19 лютого 2006 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Берегівського РУЮ Закарпатської області, актовий запис № 19. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Берегівського районного суду від 04.06.2020 року їх шлюб було розірвано та відповідачу було призначено сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх його доходів.

Після досягнення сином повноліття, останній продовжив навчання та вступив на географічний факультет Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», на денну форму навчання, однак відповідач, знаючи, що його син пішов навчатися до університету, перестав надавати матеріальну допомогу. Не дивлячись на це, позивачка згідно своїх можливостей виховує сина і намагається надати все необхідне для його повноцінного виховання.

Як зазначає ОСОБА_1 , з відповідачем вони не змогли домовитись про добровільну сплату аліментів на період навчання. З початком навчання в університеті розпочалися і щоденні додаткові фінансові витрати для позивачки, крім того син навчається на платній основі і їй необхідно кожний семестр сплачувати за його навчання. Так як навчання потребує додаткових витрат, у позивачки виникли матеріальні труднощі.

У зв?язку з тим, що син навчається в університеті на денній формі навчання, власних доходів немає, придбання навчальних посібників та інші витрати, що пов?язані з навчанням, покривати позивачка не має можливості, а відповідач не бажає надавати допомогу у вирішенні цих витрат в добровільному порядку, тому позивачка звернулася до суду.

Також відповідач служить в ЗСУ, а саме у в/ч НОМЕР_1 головним сержантом і має стабільний дохід.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею витрати за надання правової допомоги в сумі 4 000 гривень.

Ухвалою Берегівського районного суду від 26.11.2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62).

Ухвалою Берегівського районного суду від 26.11.2024 року поновлено відповідачу процесуальний строк для подачі відзиву (а.с. 60-61).

Іншою ухвалою Берегівського районного суду від 05.12.2024 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Платошина О.М. про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення (а.с. 69-71).

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Платошин О.М. подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не погоджується з твердженням ОСОБА_1 про те, що він матеріально не допомагає сину, оскільки щомісячно висилає грошові кошти йому на карту, що підтверджується відповідними виписками по карті відповідача.

Крім того, адреса проживання ОСОБА_1 є м. Берегове, а адреса розміщення Ужгородського національного університету є м. Ужгород, тобто позивачка фактично підтверджує, що не проживає разом з сином. Що в свою чергу суперечить ч. 3 ст. 199 СК України та п.п. 1 п. 17 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, позивачка не вправі отримувати матеріальну допомогу.

Більше того, ОСОБА_2 зареєстровано новий шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також на утриманні у ОСОБА_2 знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_4 ОСОБА_6 , оскільки остання, була в статусі матері одиначки.

Отже, на даний час на утриманні у ОСОБА_2 знаходяться дружина - ОСОБА_4 (яка на даний час перебуває у декретній відпустці), донька - ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 ..

На думку відповідача, подана заява ОСОБА_1 до нього про призначення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання є передчасною, оскільки відповідач за вказаний час допомагав матеріально своєму сину.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Рішенням Берегівського районного суду від 04.06.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано та ОСОБА_2 було призначено сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від всіх його доходів (а.с. 5-7).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 . тобто має стабільний дохід (а.с. 10).

Встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на географічному факультеті Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», на денній формі навчання, термін закінчення навчання 30.06.2028 року. У зв`язку з чим, оскільки предмет позову пов`язаний із стягненням аліментів на утримання ОСОБА_3 , у зв`язку його навчанням в Ужгородському національному університеті, тобто рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки, тому ухвалою Берегівського районного суду від 26.11.2024 року ОСОБА_3 було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (а.с. 4, 62).

Посилання представника відповідача у відзиві на ч. 3 ст. 199 СК України, а саме, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання - не обґрунтовано, адже якщо ОСОБА_3 навчається в м. Ужгород, то це не доводить той факт, що він не проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Він проживає в м. Ужгород на період навчання, однак постійним місцем його проживання і надалі залишається м. Берегове, де він і зареєстрований (а.с. 13). При цьому, як третя особа не заперечив щодо позову ОСОБА_1 ..

Проте, доводиться й та обставина, що ОСОБА_2 зареєстровано новий шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також на утриманні у ОСОБА_2 знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_4 ОСОБА_6 . Отже, на даний час на утриманні у ОСОБА_2 знаходяться дружина - ОСОБА_4 (яка на даний час перебуває у декретній відпустці), донька - ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 (а.с. 55-57).

Таким чином, враховуючи, що позивачці потрібно утримувати повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається на денній формі, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги, однак враховуючи і те, що на утриманні відповідача перебувають дружина - ОСОБА_4 (яка на даний час перебуває у декретній відпустці), донька - ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме слід стягнути з відповідача в користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який навчається, аліменти в розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу).

Крім того, суд щодо вимоги позивачки в частині стягнення аліментів у частці від заробітку, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд вважає, що вимога в цій частині є не вірною, оскільки ОСОБА_3 вже є повнолітнім, а 50% прожиткового мінімуму на особу, визначений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначає розрахунок на дітей віком від 6 до 18 років, що складає 3 196 грн..

Тому з урахуванням цього, суд вважає позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається в 1/5 частці від всіх його доходів, щомісячно на період навчання сина, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, починаючи з дня подання позову до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

При цьому, стягнення коштів у відповідності до ч. 2 ст. 199 СК України слід припинити у разі припинення ОСОБА_3 навчання.

Судові витрати, а саме судовий збір по справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Щодо вимог позивачки про стягнення із відповідача в її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. суд констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. № 14-382цс19.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно розрахунку вартості наданих адвокатських послуг у вказану суму 4 000 гривень входять такі послуги як: збір, вивчення та підготовка матеріалів 2 500 грн.; написання позовної заяви 1 500 грн..(а.с. 16-18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка її бажає її отримати.

Отже, проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатських послуг, та вищенаведені норми законодавства, суд вважає розмір витрат понесених позивачкою у даному випадку витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката є співмірними із складністю даної категорії справ та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг.

При цьому, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову, такі витрати підлягають також частковому задоволенню (4 000 ? 95 % (1/5)/100%(1/4)).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 265, 267, 268, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 182, 199, 200 СК України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1/5 частці від всіх його заробітків (доходів), щомісячно на період навчання сина, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, починаючи з 16 жовтня 2024 року до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень.

Стягнення коштів припинити у разі припинення ОСОБА_3 навчання.

Рішення про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Лайош ГАЛ