Єдиний унікальний номер справи № 753/4265/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року у справі за позовом першого заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація про визнання спадщини відумерлою та витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до першого заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз Ольга Валеріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . За інформацією комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2006. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №73638673 від 18.08.2023 у Спадковому реєстрі відсутня інформація про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 . На запит прокуратури щодо наявності родичів у ОСОБА_5 . Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 19.04.2023 повідомлено, що проведеною перевіркою у відділах державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві та Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актових записів цивільного стану відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому дана квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради відповідно до ст.1277 Цивільного кодексу України.

Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 здійснено в реєстрі 12.12.2022 року за ОСОБА_5 .

У подальшому, 23.01.2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу даної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 58.

Разом з тим, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать надані копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20.10.2017 року та актового запису про смерть № 1217 від 10.10.2017 року, виданих Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 5 від 20.06.2023 року.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 не міг укладати договір купівлі-продажу від 23.01.2023 № 58 з ОСОБА_3 , остання не набула права власності на спірну квартиру, а тому не могла її відчужувати за договором купівлі-продажу від 01.04.2023 на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи, що Київською міською радою, якій в силу наслідків відумерлості спадщини має належати спірна квартира, рішення про відчуження спірного майна не приймалися, а тому не було волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна, вважав, що спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як власника та розпорядника майна територіальної громади міста Києва.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 та передати її територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради; витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

21.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до першого заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання добросовісним набувачем та просив суд визнати його добросовісним набувачем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ; усунути йому перешкоди у вільному користуванні належним йому майном, зобов`язати державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Шульгу І.Ю. внести зміни до запису (скасувати, анулювати внесений нею запис) від 13.04.2023 року о 12:57:30 про накладення арешту на належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1 та внести новий запис (поновити запис) у ЄДРРП про реєстрацію речового права власності на вказану квартиру на його ім`я.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.07.2024 року позов першого заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено: - визнано відумерлою та передано у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 ; - витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 ; - стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Київської міської прокуратури (, 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9 судовий збір в розмірі 12 000 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 19.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва відмовити в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов.

07 жовтня 2024 року на адресу суду від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу.

17 жовтня 2024 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. надійшов лист про розгляд справи без її участі.

29.10.2024 року до апеляційного суду від позивача за первісним позовом надійшла заява про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу.

01.11.2024 року ухвалою Київського апеляційного суду визнано поважними причини пропуску строку та поновлено першому заступнику керівника Дарницької окружної прокуратури міста Києва строк на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У судове засідання, призначене на 12.12.2024 року, з`явилися прокурор, апелянт, представник апелянта та представник третьої особи.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 20.10.2017, актовий запис про смерть № 1217 від 100.10.2017, виданий Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 5 від 20.06.2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 .

За інформацією комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2006 року згідно з розпорядженням відділу приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 45234 від 11.12.2006 року.

05.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. на підставі заяви ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 4/2018.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2028 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Київська міська рада, виконавчий орган Київської міської ради - Київська міська державна адміністрація, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишено без розгляду.

Із заявою про видачу свідоцтва про право спадщину ОСОБА_2 не зверталася.

Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74751585 від 15.11.2023 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про укладення ОСОБА_5 заповітів та спадкових договорів.

Відповідно до листа від 19.04.2023 року Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актових записів цивільного стану відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 73638673 від 18.08.2023 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до листа Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-8894/02 від 12.10.2023 року, згідно відомостей картотеки реєстраційного обліку та інформаційної системи «Реєстр територіальної громади міста Києва» за адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована одна особа - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 27.02.1992 року по 06.02.2023 року. На даний час за вказаною адресою відсутні зареєстровані особи.

Разом з тим, згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 12.12.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловар І.О. на підставі рішення № 65787728 від 12.12.2022 року (з відкриттям розділу) до Реєстру внесено відомості про право власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 .

23.01.2023 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу даної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 58, про що 23.01.2023 року внесені відповідні відомості до Реєстру. При здійснені даного правочину на підставі технічного паспорту від 12.10.2022 року змінена площа квартири із 37,94 кв.м. (житлова 17,5 кв.м.), згідно свідоцтва про право власності на житло на 42,2 (житлова площа 17,4 кв.м.).

У подальшому, 01.04.2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу даної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1510 про що 01.04.2023 року внесені відповідні відомості до Реєстру. Також, приватним нотаріусом того ж дня на підставі технічного паспорту від 07.02.2023 року до Реєстру внесені зміни щодо площі квартири із 42,2 кв.м. (житлова площа 17,4) на 41,7 кв.м. (житлова площа 17,4 кв.м.).

Слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування за № 0003624 від 26.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що враховуючи відсутність спадкоємців у ОСОБА_5 за заповітом та за законом, вважає, що спадщина, що відкрилась після його смерті, та складається з квартири АДРЕСА_1 , повинна бути визнана відумерлою та перейти у власність територіальної громади міста Києва, однак у зв`язку з тим, що спірна квартира вибула з володіння Київської міської ради не з її волі, шляхом протиправного відчуження на користь третіх осіб, то спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України на користь Київської міської ради.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, яка була заявлена ним в суді першої інстанції. Така позиція була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на неможливість врахування позиції апелянта щодо відсутності у прокурора права на звернення в інтересах міської ради.

Відповідно до ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади (у даному випадку, органом місцевого самоврядування), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Дарницькою окружною прокуратурою м. Києва листами № 46-2943вих-23 від 17.05.2023, № 46-3694вих-23 від 21.06.2023 та № 46-5963вих-23 від 03.10.2023 у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Київську міську раду про встановлений факт наявності підстав для визнання відумерлою спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , неправомірного набуття права власності на майно, що має бути визнано відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади столиці, а також та витребувано інформацію про вжиті заходи цивільно-правового характеру за вказаними фактами.

Відповідь на вказані листи надано Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листами № 056/95-2576 від 07.06.2023, № 056/95-08/19513 від 03.07.2023 та № 056-4988 від 13.10.2023, згідно яких встановлено, що заходи цивільно-правового характеру не вживалися, натомість висловлено прохання до окружної прокуратури вжити заходи цивільно-правового характеру в інтересах Київської міської ради, звернувшись до суду з відповідним позовом.

Київська міська рада, будучи обізнаною про порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, з позовом до суду не звернулась, переклавши свій обов`язок щодо захисту інтересів держави на прокурора, що свідчить про бездіяльність уповноваженого органу та призводить до тривалого незаконного володіння спірним комунальним майном та не поновлення інтересів територіальної громади.

При подачі позову прокурором належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва, на підтвердження чого надані відповідні докази.

Не може погодитись колегія суддів із доводами апелянта щодо неврахування судом того факту, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем.

Жодного висновку з приводу заперечення даної обставини ні суд першої інстанції, ні прокурор, ні міська рада фактично не робили.

Колегія суддів погоджується апелянтом щодо наявності підстав вважати його добросовісним набувачем спірної квартири. У той же час в даному випадку була застосована правова конструкція ст.388 ЦК України, яка передбачає можливість витребування майна саме від добросовісного набувача, який придбав майно за відплатним договором у особи, яка не мала права на його відчуження. Зокрема таке майно може бути витребувано у разі вибуття майна з володіння власника поза його волею.

За таких умов апеляційний суд відхиляє доводи апелянта в зазначеній частині.

Не може погодитись колегія суддів й з позицією апелянта щодо того, що фактично спірне майно не перебувало у власності територіальної громади, а лише в даній справі заявлено вимогу про набуття такого майна в порядку визнання його відумерлою спадщиною.

Даній обставині суд першої інстанції приділив значну увагу.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо того, що на правовідносини з приводу визнання спадщини відумерлою розповсюджується положення ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання спадщини відумерлою, відповідним чином спірне майно належить територіальній саме з 19.10.2017 року.

У свою чергу це дозволяє застосування до даних правовідносин положення ст.388 ЦК України.

Належним чином з точки зору колегії суддів було вирішено і питання щодо строку позовної давності заявленого відповідачами.

Відповідно до положень ч.2 ст.1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Таким чином, закон встановлює лише мінімальний строк для подання такої заяви від дати відкриття спадщини. Максимального строку законом не встановлено.

У той же час відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Фактично порушення тих прав територіальної громади, за захистом яких прокурор звернувся до суду у даній справі, вперше відбулося 12.12.2022 року, коли фактично спірну квартиру було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухове майно за ОСОБА_5 , який помер більше ніж за 5 років до цього.

Оскільки позов було подано в лютому 2024 року, строк позовної давності фактично пропущено не було.

Не може погодитись колегія суддів із посиланням на безпідставне покладення всіх негативних наслідків у справі саме на апелянта.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт набув спірне майно за договором купівлі-продажу від ОСОБА_3 .

За таких умов, враховуючи висновки суду про те, що фактично остання не мала права на відчуження спірного майна апелянту, останній не позбавлений права вимагати від продавця відшкодування понесених ним збитків. У той же час, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, дане питання може бути вирішене виключно за ініціативи апелянта і виключно в іншому судовому провадженні. В даному провадженні таке питання вирішене бути не може.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько