Провадження № 2-о/161/703/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась до суду із вищевказаною заявою.

Заяву обґрунтовує тим, що 24.01.2024 вона отримала рішення про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . Зазначає, що на час судового процесу та після розірвання шлюбу, її колишній чоловік намагався чинити на неї різного роду психологічний тиск, мотивуючи це бажанням примиритися. Він надсилав їй листи з вибаченнями та листи в яких прощався з нею, описував бажання спостерігати за нею через вікно, намагався дізнатися місце її нового проживання та неодноразово повідомляв про вчинення самогубства якщо вона до нього не повернеться.

Постійні переслідування та намагання поспілкуватися завдають їй страждань та неприємностей, тиск з боку колишнього чоловіка є систематичним та чинить щодо неї психологічне насилля.

Враховуючи систематичність вчинення ОСОБА_2 психологічного насилля чк одного з видів домашнього насилля, обґрунтованість ризиків та підставність застосування до ОСОБА_2 спеціальних заходів захисту щодо протидії домашньому насильству, покликаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просить видати стосовно ОСОБА_2 обмежувальний припис, яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки:

-заборонити наближатися на 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; роботи за адресою: АДРЕСА_2 та будинку батьків за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборонити наближатися на 100 метрів до ОСОБА_1 незалежно від місця її перебування;

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заявник просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців.

Ухвалою судді від 04.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник подану заяву підтримала та просила задовольнити з наведених у ній підстав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання SMS-повідомлення. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності заінтересованої особи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису слід встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 1 статті 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

За положеннями частини 2, 3, 4 статті 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що з 07.04.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2024 було розірвано.

17.04.2024 заявник змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_3 » (а.с. 05).

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 здійснює систематичне переслідування ОСОБА_1 як фізично так і через різні засоби зв`язку, в ході яких застосовує до неї психологічне насильство.

Врахувавши неприязні стосунки, які склалися між заявником ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , оцінивши ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд дійшов висновку про необхідність застосування обмежувального припису.

Оскільки в судовому порядку до ОСОБА_2 обмежувальний припис застосовується вперше, в матеріалах справи відсутні докази про те, що після звернення заявниці до суду заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство, суд дійшов висновку про визначення строку обмежувального припису строком на 3 місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, ч.3 ст.12, ст.ст. 259, 294, 350-1 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_4 .

Заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-наближатися на 200 (двісті) метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; роботи за адресою: АДРЕСА_2 та будинку батьків за адресою: АДРЕСА_3 ;

-наближатися на 100 (сто) метрів до ОСОБА_1 незалежно від місця її перебування;

-особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та месенджерах або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_1 );

Заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_5 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта