КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024року місто Київ

справа № 366/1514/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Корчкова А.А., повний текст рішення складено 15 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на його користь:

заборгованість із заробітної плати у розмірі 25760,18 грн.;

середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення;

моральну шкоду у розмірі 10000 грн.;

витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з ДСП «Північна Пуща» та був звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників 05 лютого 2024 року.

Вказував, що під час знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 25760,18 грн., що підтверджується довідкою №191 від 30 квітня 2024 року.

Враховуючи приписи ч.1 ст.117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначав, що такими діями відповідач завдав йому моральну шкоду.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 25760,18 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20258,60 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. та судовий збір у розмірі 363,36 грн.

Стягнуто з Державного спеціалізованогопідприємства «Північна Пуща» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Державне спеціалізоване підприємство «Північна Пуща» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило рішення змінити в частині задоволених позовних вимог про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20258,60 грн., зменшивши вказану суму до 2000 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що судом першої інстанції безпідставно та довільно розраховано суму у розмірі 20258,60 грн., яка є неспівмірною із окладом позивача та загальною сумою боргу по заробітній платі, періодом затримки розрахунку, а також поважними обставинами непереборної сили, які зумовили виникнення такої заборгованості з боку відповідача.

Вказувало, що судом не враховано, що така неспівмірність, може також суттєво погіршити економічну активність відповідача та унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Зазначало, що за доцільне при вирішенні даної справи необхідно взяти до уваги фінансовий стан відповідача та врахувати, що наразі ДСП «Північна Пуща» є боржником у зведеному виконавчому провадженні НОМЕР_1, в рамках якого на момент подання цієї скарги є відкритими 88 виконавчих провадження, більша частина з яких стосується стягнення заборгованості по заробітній платі.

Посилалося на те, що внаслідок військової агресії рф проти України ДСП «Північна Пуща» зазнало значних збитків, зокрема під час окупації було здійснено знищення матеріально-технічної бази підприємства, викрадено та знищено всю офісну оргтехніку та допоміжне обладнання, транспортні засоби, тощо. Підприємству були причинені збитки у особливо великих розмірах.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Абзацом 2 частини 4 статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, справ, що виникають з трудових відносин.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року в частині стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 25760,18 грн., моральної шкоди у розмірі 1000 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. та судового збору у розмірі 363,36 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та копії трудової книжки позивача, останній 05 лютого 2024 року був звільнений з посади лісника Паришівського лісництва в зоні відчуження ДСП «Північна Пуща» у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

В день звільнення відповідач не провів повний розрахунок з ОСОБА_1 та не виплатив заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до довідки №191 від 30 квітня 2024 року, виданої ДСП «Північна Пуща» заборгованість по невиплаченій заробітній платі ліснику Паришівського лісництва ДСП «Північна Пуща» ОСОБА_1 складає 25760,18 грн.

Оскільки встановлено порушення відповідачем положень КЗпП України щодо невиплати заробітної плати позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку підставі ст.117 КЗпП України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо стягнутого судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 20258,60 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).

Слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов'язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов'язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року витребувано у ДСП «Північна Пуща» довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 .

На запит суду відповідач надав довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 , з якої вбачається, що заробітна плата позивача за грудень 2023 року становить 22270 грн., середньоденна заробітна плата - 718,39 грн.

З матеріалів справи вбачається, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення, тобто з 06 лютого 2024 року по день ухвалення рішення судом першої інстанції - 25 червня 2024 року складає 101292,99 грн. (718,39 грн. середньоденна заробітна плата *141 день).

Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції врахував, що постановлений до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку обрахований судом у розмірі 101292,99 грн. є неспівмірним із окладом працівника та загальною сумою боргу у розмірі 25760 грн.

При цьому, відповідач не надав доказів на підтвердження своїх доводів щодо значних втрат підприємства у зв'язку з початком збройної агресії рф проти України.

А тому, враховуючи фінансове становище відповідача, доводи відповідача щодо значних втрат підприємства у зв'язку з початком збройної агресії рф проти України та його перебування в окупації, справедливий та розумний баланс між інтересами працівника і роботодавця, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 20% від загальної заборгованості суми стягнення середнього заробітку, а саме 20258,60 грн. (101292,99 грн.*20%).

Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20258,60 грн. є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення в оскаржуваній частині, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» - залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року в частині стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20258 грн. 60 коп. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: