КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/8771/24 Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МОНА» до ОСОБА_1 , третя особа: державний виконавець Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрусенко Тетяна Андріївна, про витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2024 року ОСББ «МОНА» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування майна, у якій просило суд витребувати у ОСОБА_1 на свою користь земельну ділянку, кадастровий номер: :01:063:0172, площею 0,0154 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Також, 04 вересня 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява від представника ОСББ «МОНА» - Щиголя В.В. про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов заяву шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:063:0172, площею 0,0154 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , та заборонити земельним кадастровим реєстратором вносити відомості до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються спірної земельної ділянки в тому числі реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників.

В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що ОСОБА_2 на земельних ділянках, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , збудував житлові будинки, квартири, які в подальшому продав.

Вказує, на вказаних земельних ділянках розташовані 5 окремих житлових будинків, в яких знаходиться 36 квартир. 18 грудня 2020 року на установчих зборах співвласників квартир житлових будинків за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , прийнято рішення про створення ОСББ «МОНА».

Зазначає, на даний час вчиняються дії із земельними ділянками, на яких розташовані вказані вище будинки, що суперечать правам та інтересам співвласників багатоквартирного будинку, від імені яких діє позивач, а саме здійснюється відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб, тому ОСББ «МОНА» було вимушене звернутися із вищевказаною заявою та просило її задовольнити.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2024 року заяву представника ОСББ «МОНА» - Щиголя В.В. про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер::01:063:0172, площею 0,0154 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ..

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою повернути заяву про забезпечення позову заявнику. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що земельна ділянка, кадастровий номер::01:063:0172, площею 0,0154 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу є вільною від забудови, тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що вищевказана земельна ділянка знаходиться під багатоквартирним будинком позивача.

Відповідач наголошує, в заяві про забезпечення позову зазначено, що забудовником будинків у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , у тому числі й попереднім власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:063:0172, площею 0,0154 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 . Проте, останній не мав права будувати багатоквартирний будинок на вищевказаній земельній ділянці, оскільки її цільовим призначенням є виключно індивідуальне будівництво.

24 жовтня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСББ «МОНА» - Щиголя В.В., у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, вказує, земельну ділянку з кадастровим номером :01:063:0172, площею 0,0154 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 було реалізовано на публічних торгах та придбано відповідачем. В описі лоту чітко вказано, що вищевказана земельна ділянка відповідно до класифікаторів є землями житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і садиб та землями під житловою забудовою. Відтак, відповідач не міг не знати про правовий режим придбаної земельної ділянки, а саме те, що вказана земельна ділянка використовується та призначена для потреб власників квартир у будинках, розташованих у її межах. З огляду на це, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка придбана недобросовісним набувачем.

Не дивлячись на те, що житлові будинку перебувають у спільній сумісній власності власників квартир у них, від імені яких діє позивач, право власності на спірні земельні ділянки залишається за забудовником, що суперечить чинному законодавству. Дії із земельними ділянками, а саме: відчуження на користь третіх осіб може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відтак, вважає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

При апеляційному розгляді справи представник позивача ОСББ «МОНА» - Щиголь В.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, що з`явилися на розгляд справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи подану заяву позивача по справі про забезпечення позову, мотивував своє рішення тим, що позивачем у повному обсязі доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення його позову. Суд вказав, що у даному випадку застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача. При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. Невжиття таких заходів унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідачі можуть розпорядитись спірними земельними ділянками, що є предметом спору.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи позивач звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просив: 04 вересня 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСББ «МОНА» про забезпечення позову, в якому заявник просить забезпечити вищевказану позовну заяву шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:063:0172, площею 0,0154 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , та заборонити земельним кадастровим реєстратором вносити відомості до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються спірної земельної ділянки в тому числі реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ОСОБА_2 на земельних ділянках, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , збудував житлові будинки, квартири в яких в подальшому продав. На вказаних земельних ділянках розташовані 5 окремих житлових будинків, в яких знаходиться 36 квартир. 18 грудня 2020 року на установчих зборах співвласників квартир житлових будинків за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , прийнято рішення про створення ОСББ «МОНА». На даний час вчиняються дії із земельними ділянками, що суперечать правам та інтересам співвласників багатоквартирного будинку, від імені яких діє позивач, а саме здійснюється відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області віл 03 листопада 2020 року накладено арешти на земельні ділянки, кадастрові номери :01:063:0173, :01:063:0172, :01:063:0170, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . Спірну земельну ділянку, кадастровий номер: :01:063:0172, площею 0,0154 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовано на публічних торгах та придбано ОСОБА_1 . Відповідач при купівлі даної земельної ділянки був обізнаний щодо режиму використання вказаної ділянки, а саме, що на вказаній земельній ділянці розташований багатоквартирний житловий будинок, заселений мешканцями, а також щодо особливостей здійснення права власності на оспорюваній земельній ділянці. З огляду на це, наявні підстави вважати, що спірна земельна ділянка придбана недобросовісним набувачем. Вказана земельна ділянка призначена та використовується для потреб власників квартир у будинках, розташованих у її межах.

З наведених вище підстав, посилаючись на те, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони державним реєстратором здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрації (перереєстрації), пов`язані з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників вказаної земельної ділянки, є доцільним, оскільки невжиття такого заходу впливає на права співвласників квартир у багатоквартирному будинку, в особі позивача, а також перешкоджає захисту їх прав, та в подальшому унеможливить поновлення їх порушених прав та інтересів, ОСББ «МОНА» просило суд вжити заявлених заходів забезпечення позову.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 22 серпня 2024 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0154 га. (а.с.48).

Таким чином, предметом розгляду в даній справі є саме спірна земельна ділянка, які зареєстрована за відповідачем по справі.

Враховуючи зазначені обставини, а також предмет позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним на період до вирішенні вказаного спору судом та ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення часткове поданої заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, заявлені заходи забезпечення позову в повній мірі відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв