Провадження № 2/643/1101/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2024

Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Тимош О. М.,

за участю секретаря судового засідання Кизим К. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання припиненим права користування нерухомим майном, виселення,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим право відповідачки ОСОБА_3 на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 звільнити вказану квартиру.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що сторони по справі знаходилися у шлюбі, зареєстрованому 20.02.1993 у м. Харкові Палацем одруження «Центральний», актовий запис №276. Шлюб розірваний 14.04.2023 рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №643/1560/23.

До розірвання шлюбу родина проживала у двокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_2 загальною площею 45,0 кв.м, житловою -30,4 кв.м вартістю 5300 грн, придбаною за власні кошти на ім`я позивача за договором купівлі-продажу від 04.03.1997 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М. за реєстровим №3023.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 систематично не дає позивачу проживати у спірній квартирі, не зважаючи на його неодноразові прохання звільнити квартиру, він змушений більше часу проводити в квартирі своєї матері, при намаганні повернутися в своє житло, відповідачка щоразу викликає поліцію та заявляє про насильство зі сторони ОСОБА_1 . На пропозиції позивача колишній дружині повернутися за місцем її реєстрації у власні батьківську квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 не реагує, не йде на перемовини про виплату коштів, не сплачує комунальні платежі і націлена на самостійне проживання у спірній квартирі без надання позивачу користуватися квартирою.

Так, в одній із кімнат квартири, де за домовленістю сторін по справі повинен проживати позивач після розірвання шлюбу, яка була закрита на ключ, періодично взламується замок, а при його намаганні зайти в квартиру або свою кімнату, ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння постійно скандалить, чим спричиняє порушення суспільного порядку і мешканцями сусідніх квартир вже було подано відповідні заяви до поліції.

Крім того, під час відсутності ОСОБА_1 в квартирі у зв`язку із проживанням у своєї матері, у спірній квартирі накопичуються борги за комунальні платежі, які не сплачує ОСОБА_3 , що призводить до конфліктних ситуацій. Договір найму з відповідачем не укладався, добровільно звільнити приміщення відповідач не бажає, тому позивач змушений звернутися за захистом прав до суду. Відповідач самоправно, без достатніх правових підстав, займає квартиру, тобто перешкоджає позивачу користуватися його власністю.

Позивач вважає, що після розірвання шлюбу припинилася обставина, яка була підставою набуття відповідачем права користування його житловим приміщенням, відповідач не зареєстрована у вказаній квартирі. На думку позивача, подальше перебування відповідача у квартирі є неможливим, квартира складається з двох житлових кімнат, однією з яких хотів користуватися позивач, а інша прохідна, в якій не може проживати відповідач, оскільки вони не є подружжям, що перешкоджає позивачу володіти та користуватися його майном.

З посиланням на положення ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст. 64,71,72 ЖК УРСР просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 26.12.2023 позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 15.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.04.2024 повернуто ОСОБА_3 відзив на позов від 15.03.2024 без розгляду, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 12.04.2024 залишено без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду, постановлено викликати та допитати у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, пояснив, що спірна квартира придбана за кошти його батьків, проте оформлена як договір купівлі-продажу, а не дарування. Позивач підтвердив, що в провадженні суду перебуває справа про поділ спільного майна подружжя, за позовом відповідача до нього та натепер спір не вирішено.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити, зазначила, що шлюб між сторонами розірвано, відповідач зловживає алкогольними напоями, зареєстрована за іншою адресою, де є власником частки квартири.

Відповідач та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення не подали.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, показання свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом у паспорті та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.7-9, 23).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Відповідно до листа начальника ХРУП №2 ГУНП в Харківській області на звернення ОСОБА_1 щодо колишньої дружини зазначено, що з матеріалів перевірки вбачається, що конфліктна ситуація, що склалася, має цивільно-правовий характер, не встановлено підстав для внесення матеріалу перевірки до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.11).

Також суду надано копії заяв від 25.09.2023 та від 25.07.2023 адресованих Харківському РУП №2 ГУНП в Харківській області без підтвердження отримання заяв адресатом (відсутні відмітки про отримання, конверти, описи вкладень до листа) (а.с.9-10,12).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2023 у справі №643/1560/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. З рішення вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 20.02.1993 (а.с.13-14).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.03.1997, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М., ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 за 5300 грн (а.с.30-31).

З довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 17.08.2023 станом на 31.12.2012 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.03.1997 нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марченко В. М., р. №3013 (а.с.32-33).

29.10.2014 було зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.103, 104).

Квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1998 за реєстраційним №5А-98-114861 (а.с.105-106).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 надала показання, що позивач є її сином, з яким у неї добрі стосунки. Відповідачка є її колишньою невісткою. Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 син (позивач) придбав за кошти, які були надані нею та її чоловіком, до квартири син переїхав з сім`єю. Кошти на квартиру в сумі приблизно 6500 доларів вони подарували позивачу, квартиру син придбав собі, зробив ремонт. Син працював на залізниці, невістка в дитсадку. Власні заощадження син та невістка не вкладали в квартиру. Син відмовився від спадщини на користь сестри після смерті батька, оскільки йому придбали квартиру. Документи щодо дарування коштів сину не оформлювали. З наданих сину коштів на придбання квартири 3 тис. доларів були їх, 3,5 тис. доларів вони брали в борг.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач по справі є її братом, відповідач по справі його колишня дружина, з якою не підтримують стосунки. Раніше вони всі разом (батьки, вона, брат, невістка та племінник) жили за адресою: АДРЕСА_4 . Було вирішено купити брату квартиру та машину. Батьки подарували кошти на квартиру, яку саме суму, свідок не знає. Брат відмовився на її користь від спадщини у 2021 році. Розірвали шлюб сторони у 2024 році. Брат працював на залізниці, його дружина в дитсадочку. Свідок повідомила, що їй не відомо скільки коштів подарували батьки, чи додавали свої кошти на купівлю квартири брат з дружиною, вона не знає. Квартира коштувала приблизно 6 тис. доларів, про що їй повідомили бутьки.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Втрата користування житлом можлива лише для особи, яка має таке право. Правові підстави для позбавлення права користування житлом передбачені зокрема ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 72 ЖК Української РСР.

Станом на день придбання 04.03.1997 спірної квартири правовідносини щодо майна подружжя регулювалися Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Так, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України визначено яке майно є роздільним майном подружжя, а саме: майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Позивачем не доведено, що спірна квартира відноситься до категорії роздільного майна подружжя.

Суд не приймає до уваги показання свідків про те, що квартира була придбана на подаровані позивачу кошти, оскільки ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України містить чіткий перелік майна, яке є роздільним.

Так, роздільним майном є майно, отримане під час шлюбу в дар. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, що є предметом спору, нерухоме майно було придбано позивачем за відплатним договором, а не в дар.

Також не можна вважати доведеною ту обставину, що майно придбано за подаровані позивачу кошти. Окрім показань свідка ОСОБА_1 , яка до того ж є матір`ю позивача, що свідчить про певну зацікавленість у вирішенні спору на користь її сина, факт дарування позивачу коштів у сумі, достатній для купівлі квартири не доведено. Суд не може достовірно встановити, що квартира була придбана саме за подаровані позивачу кошти. Свідки підтвердили, що позивач та відповідач працювали, а твердження свідка ОСОБА_1 про те, що подружжя не витрачало власні кошти на придбання квартири, нічим не доведено.

Крім того, суд вважає неспроможним аргумент позивача, який підтвердили у судовому засіданні свідки, щодо домовленості між позивачем з однієї сторони та батьками і сестрою з іншої сторони стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_4 , а саме, те, що позивачу батьки купили квартиру АДРЕСА_1 , а позивач відмовився на користь сестри від своєї частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .

Так, квартира позивачем була придбана 04.03.1997, в той час як право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , батьки позивача та сестра набули 30.01.1998. Тобто на момент купівлі позивачем квартири, що є предметом розгляду, його батько не був власником квартири АДРЕСА_5 , та не міг розпоряджатися цим нерухомим майном, в тому числі передавати у спадок.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (Постанова ВП ВС від 21.11.2018 по справі №372/504/17).

Позивачем під час судового розгляду справи не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 .

Факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання (Постанова Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №462/518/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник майна не може бути обмежений у здійсненні права власності, зокрема шляхом позбавлення (припинення) права користування нерухомим майном та виселення з нього.

Також суд вважає неспроможним аргумент позивача про несплату відповідачкою комунальних послуг за користування спірною квартирою, оскільки питання стягнення заборгованості за комунальні послуги із співвласника вирішується в іншій спосіб та не може бути підставою для припинення права користування нерухомим майном та виселенням з нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.2,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання припиненим права користування нерухомим майном, виселення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського районного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової карти платника податків невідомий.

Повне рішення суду складено 17 грудня 2024 року.

Суддя О. М. Тимош