Справа № 527/3287/24
провадження 2/527/1071/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря Козинко Ю.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області в м. Глобине цивільну справу № 527/3287/24 за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Глобинського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування.

В позовній заяві позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно земельна частка (пай) в розмірі 2,71 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСГП «Росток», Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня Святилівська сільська рада Глобинського району). Позивач є спадкоємцем вказаної земельної ділянки за законом, проте не має можливості її успадкувати через втрату правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв`язку з чим приватний нотаріус Скляр Е.А. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним, в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в розмірі 2,71 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСГП «Росток», Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня Святилівська сільська рада Глобинського району), відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0229426, виданого Глобинською районною державною адміністрацією Полтавської області, на підставі розпорядження № 19 від 17 січня 1997 року, зареєстрованого 17 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 60, виданого на ім`я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, представник позивача направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримував.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Законність та обґрунтованість позовних вимог підтверджується дослідженим у судовому засіданні наступними доказами:

- Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 виданим повторно 27 вересня 2023 року (а.с. 7);

- Свідоцтвами про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 виданим повторно 08 травня 2024 року (а.с. 5);

- Витягом з Державного реєструц актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 1 від 27.09.2023 (а.с. 6);

- Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76929285 від 13.05.2024 (а.с. 8);

- Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Скляр Е.А. від 08.10.2024 (а.с. 9);

- довідкою виданою Святилівським старостинським округом Градизької селищної ради Полтавської області від 24 квітня 2024 року № 183 (а.с. 10);

- повідомленням Управління надання адміністративних послуг Відділ № 5 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 09.01.2024 № 117/15-24 (а.с. 11);

- оголошенням в газеті «Зоря Придніпров`я» від 02 грудня 2011 року № 93 (а.с. 12-13).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Правовідносини по спадкуванню майна після ОСОБА_3 виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, ст.ст. 13,76, 81, 82, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в розмірі 2,71 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСГП «Росток», Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (колишня Святилівська сільська рада Глобинського району), відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0229426, виданого Глобинською районною державною адміністрацією Полтавської області, на підставі розпорядження № 19 від 17 січня 1997 року, зареєстрованого 17 лютого 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 60, виданого на ім`я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 13.12.2024.

Суддя А. В. Павлійчук