Справа № 199/2972/24
Провадження № 2-о/932/149/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участі секретаря судового засідання Підопригори Р.А., розглянувши в залі суду в м. Дніпрі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`ю із загиблим військовослужбовцем, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся із заявою адвокат Мороз К.Т., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій просить з урахуванням уточненої заяви встановити юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, в період часу з серпня 2017 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на повному утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на дату загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби.

Заява мотивована тим, що у 2016 році ОСОБА_1 познайомилась на підприємстві зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де остання працювала та вони покохали один одного, почали зустрічатися. У серпні 2017 року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 переїхати до нього у квартиру для спільного проживання, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та в якій ОСОБА_2 був зареєстрований. Зазначена квартира належить на праві власності матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка не заперечувала щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в даній квартирі. ОСОБА_1 погодилася на пропозицію ОСОБА_2 і останні стали спільно проживати в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, утримували квартиру за спільні кошти. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проживала окремо в іншій квартирі. Зазначає, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 до початку спільного проживання та по теперішній час в зареєстрованих шлюбах ніколи не були. Окрім того, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не реєстровано, оскільки вони кохали один одного та не вбачали необхідності офіційно реєструвати їхні відносини. У них був спільний сімейний бюджет, вони разом подорожували, батьки схвалювали їхнє спільне проживання. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися теплі відносини, вона називала її мамою, оскільки мати ОСОБА_1 померла три роки тому. З серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом однією сім`єю піклувалися один про одного, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати, спільне харчування. Факт спільного проживання в квартирі АДРЕСА_2 , підтверджується актом, складеним сусідами ОСОБА_4 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , яка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_6 . Окрім того, даний факт можуть підтвердити свідки в судовому засіданні, які склали відповідний акт про спільне проживання осіб (заява про виклик свідків для допиту в судовому засіданні долучено до позовної заяви). 29 вересня 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, цивільний чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_7 був призваний на військову службу. Поки її цивільний чоловік виконував свій обов`язок, захищаючи Україну, вони постійно підтримували телефонний зв`язок, вели переписку в месенджері, чоловік підтримував ОСОБА_1 морально та повністю забезпечував та утримував ОСОБА_1 матеріально (роздруківка руху коштів за карткою ОСОБА_1 долучена до заяви). Також, згідно з сповіщенням № 144 від 13.02.2023 № 627 ОСОБА_1 дізналася, що її чоловік ОСОБА_2 навідник 2 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , призваний на військову службу 30.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_5 , вірний військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість та мужність поблизу м. Вугледар Донецької області під час артилерійського обстрілу зі сторони збройних сил російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій. Зазначене також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 115 від 12 лютого 2023 року, довідкою про причину смерті № 115 від 12 лютого 2023 року. Організацію та поховання свого цивільного чоловіка ОСОБА_1 здійснила самостійно за власний кошт (докази оплати долучені до заяви). На сьогоднішній день ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі, в якій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали з серпня 2017 року до його мобілізації в ЗСУ як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Мати ОСОБА_8 проти цього не заперечує, оскільки ставиться до ОСОБА_1 , як до дружини ОСОБА_2 та своєї невістки. Після отримання сповіщення про загибель ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де їй усно було роз`яснено щодо права на утримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю та набуття статусу сім`ї загиблого військовослужбовця у разі надання підтверджуючого документу, рішення суду про проживання з загиблим однією сім`єю. При цьому, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідне їй для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168,у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , з огляду на, що звернулась до суду із даною заявою, оскільки інших способів встановлення цих фактів не існує.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2024 року цивільну справу за вищевказаною заявою передано на розгляд за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

18 червня 2024 року на адресу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана цивільна справа.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2024 року вищезазначену цивільну справу передано на розгляд судді Кондрашову І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2024 року відкрито провадження у справі.

Представник заявника письмово підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не подавав.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами, у відсутність належним чином повідомлених учасників провадження.

Дослідивши подану заяву та докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 № 278 від 30.09.2022 року призначено на посаду за штатом воєнного часу та зараховано на всі види забезпечення солдат ОСОБА_2 , військовослужбовця призваного за мобілізацією, який прибув з військової частини НОМЕР_4 , з 30 вересня 2022 року зарахувати до списків особового складу та на всі види забезпечення. Призначити на посаду навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , ВОС 101281А (1395) і вважається таким, що з 30 вересня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 13.02.2023 року, яке видано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно сповіщення сім`ї № 144 від 13.02.2023 начальник ІНФОРМАЦІЯ_9 полковник ОСОБА_10 просить сповістити ОСОБА_11 про те, що її син ОСОБА_2 навідник 2 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , призваний на військову службу 30.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_5 , вірний військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість та мужність поблизу м. Вугледар Донецької області під час артилерійського обстрілу зі сторони збройних сил російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій.

Відповідно до копії довідки про причини смерті № 115 від 12.02.2023 причина смерті ОСОБА_2 інші ушкодженні травми із залученням декількох ділянок тіла. Вибухова травма.

Також до матеріалів справи долучено акт про спільне проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 від 25.05.2023 р, який складено мешканцями буд. АДРЕСА_7 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за ініціативи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про то, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , проживав спільно з ОСОБА_1 з серпня 2017 року до 30.09.2022 року в квартирі АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 був мобілізований в ЗСУ з 30.09.2022 року. Загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . Як сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали цивільним шлюбом, вели спільне домогосподарство, утримували квартиру в належному стані, сплачували своєчасно комунальні платежі, підтримували добросусідські відносини, який підписаний керівником КП ДМР «Жилсервіс - 5» ОСОБА_12 .

Крім того, в матеріалах справи наявна виписка про руху коштів за банківською карткою АТ «КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_1 відповідно до якої заявниця отримувала від ОСОБА_2 грошові кошти, що підтверджує наявність спільного бюджету.

Також матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 здійснювала організацію та поховання ОСОБА_2 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_10 за власний кошт.

У судовому засіданні були допитані свідки, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які підтвердили обставини викладені у заяві, а саме факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, в період часу з серпня 2017 року по день смерті ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_2 , були пов`язані спільним побутом, разом утримували спільне житло окрім того свідки також підтвердили, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , оскільки його дохід значно перевищував дохід ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч.1 ст.283 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно із ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Водночас 09 грудня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 3515-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон № 3515-ІХ), в якому виклала статтю 16-1 Закону № 2011-ХІІ у такій редакції:

«У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.

Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.

У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.

До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

- діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

- вдова (вдівець);

- батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

- внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

- жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

- утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"».

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3515-ІХ він застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.

Закон № 3515-ІХ набрав чинності 29 березня 2024 року.

Особисте розпорядження про виплату одноразової грошової допомоги конкретним особам на випадок своєї загибелі ОСОБА_2 не складав.

Частиною першою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168), що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Системний аналіз зазначених норм свідчить, що:

1) одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї загиблого військовослужбовця (перерахованим у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ) або утриманцям у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; якщо смерть настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

2) право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності;

3) чинне законодавство визначає коло осіб, яким одноразова грошова допомога виплачується. Насамперед, це певні члени сім`ї, або особи, які перебували на утриманні загиблого.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII до внесення змін Законом № 3515-ІХ визначення «члена сім`ї» не містив.

Водночас згідно з частинами 1-4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/5 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») зазначено, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з військовослужбовцем спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

З урахуванням викладеного, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести:

1) факт проживання із загиблим;

2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Такий правовий викладений у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, від 06.07.2022 у справі № 240/5809/19.

Крім того, у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц визначено, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Водночас, Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства.

До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування особи на утриманні померлого, суд також приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.

Встановлення факту перебування на утриманні має юридичне значення для заявниці, так як дозволить їй реалізувати свої права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», «;Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із смертю військовослужбовця, який був годувальником.

Суд бере до уваги докази, надані заявницею на підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету, які долучені до заяви та покази свідків, які були допитані у судовому засіданні.

Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не заперечувала ОСОБА_3 , яка була матір`ю ОСОБА_2 , яка також показала, що її син матеріально забезпечував ОСОБА_1 , оскільки вона потребувала допомоги в утриманні спільного житла та господарства.

За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вирішує питання у сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що наданих доказів по справі достатньо для задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до українського законодавства, має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Надані заявницею та її представником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт, встановлення якого є необхідним для отримання заявниці одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця.

Отже, досліджені у судовому засіданні докази беззаперечно підтверджують, що заявниця перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_2 та спільно з ним проживала як подружжя, за однією адресою та вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

За таких обставин, з метою реалізації права заявника на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням неможливості встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у позасудовому порядку, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. 4, 12, 13 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 316, 318, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`ю із загиблим військовослужбовцем - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув (помер) ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, в період часу з серпня 2017 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на повному утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на дату загибелі ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання обов`язків військової служби.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ