ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8386/24 Справа № 183/4368/24 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря - Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Волошиної Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач указала, що 23 грудня 2023 року близько 11:00 год у дворі будинку АДРЕСА_1 , колишній співмешканець її доньки ОСОБА_2 заліз на дах автомобіля марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , та стрибав на даху, чим спричинив механічні пошкодження транспортного засобу. ОСОБА_1 є власницею автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

05 лютого 2024 року, за заявою ОСОБА_1 , Новомосковським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 29 березня 2024 року постановою слідчого СВ Новомосковського РВН ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження № 0000006 від 05 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 194 КК України закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення за вказаною статтею КК України. У зазначеній постанові слідчий зазначив, що в діях ОСОБА_2 вбачається адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, а отже встановлено причетність відповідача до вказаних подій.

Позивач зазначає, що вартість відновлювального ремонту складає 174 250,53 грн, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля складає 91072,06 грн, що підтверджується висновком експерта № 2402/24 від 16 лютого 2024 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ), складеним судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем.

Листом від 09 січня 2024 року ОСОБА_1 повідомляла ОСОБА_2 про те, що він запрошується для участі в огляді пошкодженого автомобіля, який буде проводитися 19 січня 2024 року о 10-00 год по вул. Гоголя, 29 у м. Дніпро (СТО), що підтверджується накладною поштового відправлення за № 614. Проте, на вказаний час та дату ОСОБА_2 не з`явився. За проведення вказаної товарознавчої експертизи позивачем було сплачено судовому експерту 3 800,00 грн, що підтверджується квитанцією від 11 січня 2024 року.

23 квітня 2024 року ОСОБА_1 була подана заява до поліції про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП.

Таким чином, позивач зазначає, що доказами винуватості ОСОБА_2 є: фотознімки пошкодженого автомобіля; постанова слідчого СВ Новомосковського РВН ГУНП в Дніпропетровській області від 29 березня 2024 року; висновок експерта № 2402/24 від 16 лютого 2024 року (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ).

Незаконними діями ОСОБА_2 власнику автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 завдано майнову шкоду у розмірі 94 872,06 грн, що підтверджується висновком № 2402/24 від 16 лютого 2024 року, складеним судовим експертом Дроздовим Ю. В. та квитанцією про сплату експертних послуг. Винуватець у пошкодженні автомобіля (відповідач) до цього часу не надав грошових коштів на відновлювальний ремонт транспортного засобу, уникаючи телефонних дзвінків та зустрічей.

Також позивач зазначає, що окрім майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля їй завдано і моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням її майна, яку вона оцінює у грошовому еквіваленті у розмірі 50 000,00 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Волошина О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає те, що суд не зупинив провадження у справі до моменту постановлення рішення у справі про адміністративне правопорушення, а також потім судом не врахована постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП та призначено покарання у вигляді громадських робіт.

Суд неправильно визначив правовідносини між сторонами, не врахував наявні докази та факти, які підтверджують вину відповідача, а також необґрунтовано відмовив у прийнятті відеодоказу через технічні проблеми із відтворенням.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивачеві на праві власності належить транспортний засіб марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 /а.с.13/.

З наданих суду доказів убачається звернення позивача 05 лютого 2024 року до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою з приводу пошкодження 23 грудня 2023 року ОСОБА_2 належного їй транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , та внесення Новомосковським РВП ГУНП в Дніпропетровській області відомостей до ЄРДР за № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України /а.с.14/.

Відповідно до належним чином засвідченої копії висновку експерта № 2402/24 (товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 16 лютого 2024 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю. В., при огляді транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведеного 19 січня 2024 року, встановлено, що транспортний засіб має пошкодження аварійного характеру, в представленому вигляді до експлуатації не придатний, втратив споживчі та експлуатаційні якості, потребує відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок протиправних дій складає 91 072,06 грн /а.с.18-53/.

Постановою слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Липи К. О. від 29 березня 2024 року кримінальне провадження № 0000006 від 05 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 194 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові слідчим зазначено, зокрема, що в діях ОСОБА_2 можуть вбачатись ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП /а.с.15-17/.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119345497) встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП повернуто до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для належного оформлення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження як самої протиправної поведінки відповідача, так і вини відповідача у завданні шкоди, а лише факт наявності ушкоджень у належного позивачеві транспортного засобу, встановлений внаслідок авто товарознавчого дослідження збитків, сам по собі не вказує на осіб, які цю шкоду заподіяли.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 179 ЦК України передбачено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Аналіз вказаних положень статей 11 та 1166 ЦК України та висновків Верховного Суду дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності та диспозитивності (п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Змагальність цивільного судочинства полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій . Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 3 ст. 13 ЦПК України диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із постанови слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Липи К. О. від 29 березня 2024 року, ОСОБА_1 05 лютого 2024 року звернулася до Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою з приводу пошкодження 23 грудня 2023 року ОСОБА_2 належного їй транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1 , та внесення Новомосковським РВП ГУНП в Дніпропетровській області відомостей до ЄРДР за № 0000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України /а.с.14/ та вказаною постановою кримінальне провадження № 0000006 від 05 лютого 2024 року за ч. 1 ст. 194 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові слідчим зазначено, зокрема, що в діях ОСОБА_2 можуть вбачатись ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП /а.с.15-17/.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин, також стягнуто з нього судовий збір на користь держави.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності- ОСОБА_2 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року задоволено. Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_2 - скасовано та прийнято нову постанову, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження у справі суддя дійшла висновку про те, що суд першої інстанції розглянув справу з недотриманням вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази наявні у справі ретельно не були перевірені відповідно до ст. 252 КУпАП, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, визнавши доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки не встановлено достовірно факт саме дрібного хуліганства, що виключає його адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять докази, які підтверджують факт заподіяння шкоди ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а наявність постанови про закриття провадження у адміністративній справ не спростовує заподіяння такого факту заподіяння шкоди, а підтверджують лише виключення адміністративної відповідальності за вказаною правовою кваліфікацією ст. 173 КУпАП.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У відповідності до статей, 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що «визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення».

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає діючим нормам законодавства, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальної шкоди у розмірі 94 872, 06 грн та моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2466 грн., витрати за проведення експертизи 3800 грн., та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Волошиної Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 94 872, 06 (дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні 06 копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч гривень) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 2466 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) витрати за проведення експертизи 3800 грн.,

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: