Унікальний номер справи 753/5161/24
Головуючий у суді першої інстанції К. В. Шаповалова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

04 грудня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання: Комар Л.А.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року, ухваленеу складі судді Шаповалової К.В., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва,

в с т а н о в и в :

11 березня 2024 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 16 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 449565-КС-001 про надання кредиту. Договір укладено у електронній формі, шляхом підписання його одноразовим ідентифікатором у порядку визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно умов договору ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000 грн, на засадах строковості, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити кошти за користування кредитом. 11 жовтня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої сторони внесли зміни до договору, які стосуються терміну його дії. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість, яка складає 135 881,90 грн, з яких: 21 800,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 110 331,90 грн - сума прострочених платежів по процентах, 3 750,00 грн. - сума прострочених платежів за комісією, яку позивач просило суд стягнути з відповідача на свою користь у судовому порядку.

Рішенням Дарницькього районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року позов Товариства з обмеженою відовідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 449565-КС-001 від 16 лютого 2022 року, яка складає 135 881,90 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту - 21800,00 грн, сума прострочених платежів за відсотками - 110 331,90 грн, сума прострочених платежів за комісією - 3 750, 00 грн. а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилалась на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що положення договора про сплату позичальником пені за порушення виконання умов договору є некчемними, а тому комісія не підлягає стягненню с відповідачки. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на порушення положень ст. 16 ЦПК України не було вжито заходів для досудового врегулювання спору, за домовленістю між собою із врахуванням скрутного матеріального становища відповідача.

Позивачем на порушення вимог закону, що підтверджується також матеріалами справи не було надіслано обгрунтованої зі всіма підтверджуючими докуменами вимоги про заборгованість відповідача перед «Бізнес Позика».

У зв`язку із вчасним невжиттям позивачем заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою та відповідачем із врахуванням форс-мажорних обставин в країні, пов`язаних з військовою агресією проти України та бойовими діями, суттєвого падіння рівня економіки в країні та великою інфляцією, скрутного фінансового становища апелянта, у ОСОБА_1 відсутня можливість скористатися передбаченою закнодавством України реструктуризацією її заборгованості за кредитним договором.

Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України» та інших законодавчих актів України передбачено, що на час дії воєнного стану та 30-денний строк після дня його припинення або скасування споживач не буде нести відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що всі прострочені платежі які були передбачені умовами договору, були нараховані в позовній заяві ТОВ «Бізнес Позика» після 24.02.2022, а тому підлягають списанню.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Брезінським І.О. надіслано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 від 12.04.2018, свідоцтва про шлюб від 20.08.20021 Серія НОМЕР_2 ; направлення ОСОБА_3 від 13.06.2022 на госпіталізацію до ГВКГ Міністерства оборони України у зв`язку із отриманими травмами та пораненням; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9057 ОСОБА_3 від 01.05.2024 за результатами проведеної операції на лівій стопі та післяопераційний період.

Позивач ТОВ «Бізнес Позика» своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Брезінський І.О. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» до суду апеляційної інстанції не з`явився, про розгляд справи Товариство повідомлялося належним чином. Будь-яких заяв, клопань, станом на день розгляду справи до суду апеляційної інстанції від Товариства не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Брезінського І.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 16 лютого 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4495652-КС-001 про надання кредиту (а.с.22-29).

Відповідно до умов пункту 2.1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн на засадах строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та правилами надання споживчих кредитів.

Умовами договору передбачено, що строк кредиту складає 24 тижні, процентна ставка - фіксована - 0,86470000 в день; комісія - 3750,00 грн; термін договору - до 03 серпня 2022 року, орієнтована загальна вартість кредиту - 54 960,00 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п.2.4 договору (0,86470000 в день) на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3.2 договору також встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

11 жовтня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 449565-КС-001 про надання кредиту (а.с.111-113).

Згідно положень додаткової угоди позичальник підтвердила наявність у неї заборгованості за кредитним договором, яка станом на 11 жовтня 2022 року склала 60 928,78 грн.

Окрім того, відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились внести зміни в пункту 2.3 договору та узгодити строк дії кредиту - 96 тижнів; та до пункту 2.7 договору, відповідно до якого термін дії договору продовжено до 19 грудня 2023 року.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб- сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вказаний договір, як і додаткову угоду до нього було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, та підписано шляхом накладення електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора G-7936 та UA-4970 , який було надіслано позичальнику на номер телефону НОМЕР_3 .

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Згідно даних, які містяться у анкеті клієнтк позичальником було зазначено номер банківської карти для перерахунку коштів: НОМЕР_4 (а.с. 114).

Згідно довідки «TacPay», 16 лютого 2022 року об 17:28 год. ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало на рахунок НОМЕР_5 кошти у розмірі 25 000,00 грн, призначення платежу: перерах. коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_6 зг. до кредит дог. № 449565-КС-001 від 16.02.2022. Без ПДВ (а.с.53).

Згідно інформації, яка надійшла до суду від АТ КБ «Приватбанк»», банківська картка № НОМЕР_4 була видана на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

З наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки по рахунку № НОМЕР_4 , вбачається, що 16 лютого 2022 року на рахунок надійшли кошти у розмірі 25 000,00 грн.

Отже, вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 25000,00 грн на умовах передбачених договором.

З виписки по банківській карті відповідача, яка надана банком на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами на власний розсуд для особистих потреб.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Як зазначав позивач, відповідачем частково здійснювалося погашення кредиту та відсотків за ним, загалом відповідачем було сплачено кошти за тілом кредиту у розмірі 3200, грн, зазначене також вбачається із детального розрахунку заборгованості, однак у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка відповідно до розрахунку заборгованості, становить 135 881,90 грн (21 800,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 110 331,90 грн. - сума прострочених відсотків, нарахованих станом на 19 грудня 2022 року, тобто станом на строк закінчення дії договору, який визначений додатковою угодою №1 від 11 жовтня 2022 року; та 3 750,00 грн пені).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору.

Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Зважаючи на наведене, на думку колегії суддів, у справі зібрано достатньо доказів, що підтверджують неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором № 449565-КС-001 від 16.02.2022, отже суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості, зокрема: суми заборгованості по тілу кредиту - 21 800,00 грн., сума протрочених платежів за відсотками - 110 331,90 грн. підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про стягнення суми прострочених платежів за комісією, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу, що зі змісту Договору від 16.02.2022 відповідач погодив комісію за надання кредиту в розмірі 3 750,00 грн., засвідчивши це своїм електронним підписом, тоді як у договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

З урахуванням положень ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договорору від 16.02.2022 про встановлення комісії є нікчемними, а тому вимоги Банку про стягнення з відповідачки заборгованості з комісії за договором від 16.02.2022 в розмірі 3 750 грн, є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не бере до уваги посилання ОСОБА_4 на погіршення її майнового стану, наявність на її утриманні малолітньої дитини, захворювання чоловіка, а також ту обставину, що в Україні запроваджено військовий стан. Такі оставини не можуть бути підставою для звільнення або часткового звільнення її від виконання зобов`язань за договором, та не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору.

Враховуючи наведене, позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» прострочених платежів за комісією в сумі 3 750 грн., отже підлягають зменшенню також і судові витрати по сплаті судового збору, стягнуті за розгляд справи судом першої інстанції з 2 422,40 грн. до 2 355,55 грн.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з ТОВ «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 125,35 грн., відшкодування витрат понесених нею у зв`язку з поданням апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» прострочених платежів за комісією в сумі 3 750 грн. скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в цій частині позовних вимог.

Зменшити суму стягнутого з ОСОБА_1 судового збору з 2 422,40 грн. до 2 355,55 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі пропорційно до задоволених вимог - 125, 35 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 грудня 2024 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна