Справа № 209/9546/24
Провадження № 2-з/209/58/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Корнєєва І.В., розглянувши матеріали заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Овчаренко Ольги Миколаївни про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 року до суду разом з позовною заявою надійшла заява заявника ОСОБА_1 - адвоката Овчаренко Ольги Миколаївни про забезпечення позову, в якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби: RENAULT MASTER 2015 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 та SUBARU OUTBACK 2015 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_2 , із забороною відчуження автомобілів, внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту.

16.12.2024 року була передана судді Корнєєвій І.В.

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову зазначено, що до суду ОСОБА_1 подано позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсними та поділ спільного майна подружжя. 25.09.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 16.04.2024 року шлюбні відносини фактично були припинені. Сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. У період шлюбу 17.06.2022 року подружжям був придбаний транспортний засіб SUBARU OUTBACK 2015 року випуску, та за Довіреністю від 12.09.2022 року вони користувались та могли розпоряджатись транспортним засобом RENAULT MASTER 2015 року випуску, який 07.07.2023 року був переоформлений на ОСОБА_3 . Обидва автомобілі були зареєстровані на ОСОБА_3 . З моменту покупки, транспортним засобом SUBARU OUTBACK державний номер НОМЕР_3 та до листопада 2024 року позивачка ОСОБА_1 постійно користувалась та фактично експлуатувала даний транспортний засіб. ОСОБА_3 постійно користувався та фактично експлуатував транспортним засобом RENAULT MASTER. На початку травня 2024 року ОСОБА_3 передав новий технічний паспорт на транспортний засіб SUBARU OUTBACK державний номер НОМЕР_3 позивачці та зазначив, що він його переоформив на свою матір ОСОБА_2 . ОСОБА_1 будь-яку згоду ОСОБА_3 на відчуження транспортного засобу, що перебуває у спільній власності подружжя, не надавалась, кошти після відчуження автомобіля на сімейні цілі позивачка ні від кого не отримувала та не використовувала, до того ж вона продовжувала володіти та користуватися даним транспортним засобом, маючи ключі та документи до початку листопада 2024 року, у той час як ОСОБА_3 розпорядився ним на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї та 10.11.2024 року відібрав його разом з документами та ключем. 17.07.2024 року позивачкою ОСОБА_1 подана до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовна заява до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсними та поділ спільного майна подружжя, однак для урегулювання мирним шляхом даного спору ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 запропонували здійснити перереєстрацію транспортного засобу SUBARU OUTBACK 2015 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 на ОСОБА_1 , яка до відкриття провадження у справі, 05.08.2024 року подала через свою представницю заяву про повернення позовної заяви на підставі її відкликання, та зареєструвала відповідну реєстраційну дію з транспортним засобом за державним номером НОМЕР_3 в ТСЦ МВС №1244 м. Кам`янське, вул. Фіалкова, 79 на дату 08.11.2024 року час 10:04, після зняття арешту транспортних засобів, і яка була скасована через неприбуття власниці транспортного засобу ОСОБА_2 для переоформлення на позивачку. До того ж, позивачці в жовтні 2024 року стало відомо, що на транспортному засобі RENAULT MASTER 2015 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 змінився державний номер НОМЕР_4 на державний номер НОМЕР_5 , що ймовірно свідчить про зміну власника транспортного засобу. Позивачка ОСОБА_1 будь-яку згоду ОСОБА_3 на відчуження транспортного засобу, що перебуває у спільній власності подружжя, не надавалась, кошти після відчуження автомобіля на сімейні цілі позивачка ні від кого не отримувала та не використовувала. ОСОБА_3 розпорядився ним на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що предметом спору є продані транспортні засоби SUBARU OUTBACK 2015 року випуску та RENAULT MASTER2015 року випуску, тому правочини щодо їх відчуження виходить за межі дрібного побутового та потребували згоди позивача як другого із співвласників, а відтак відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою визнання цих правочинів недійсними.

Ознайомившись та дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає поверненню заявнику з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати на скільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

На підставі ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, в заяві про забезпечення позову заявником не вказано пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, у своїй заяві заявником вказано, що 17.07.2024 року ОСОБА_1 подавала до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсними та поділ спільного майна подружжя, однак нею було подано заяву про повернення позовної заяви, оскільки спір був урегулюваний мирним шляхом. Проте заявником при зверненні до суду з даною заявою про забезпечення позову не подано ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області щодо повернення позову, не надано доказів щодо застосування заходів забезпечення позову та не зазначено чи скасовувались заходи забезпечення позову судом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що зазначені відомості, потрібні суду для вирішення питання щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заявником не виконано вимог п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Суд, перевіривши заяву про забезпечення позову, вважає, що вказана заява, відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, підлягає поверненню заявникові, оскільки вона подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України.

Таким чином, беручи до уваги те, що заявником не дотримані вимоги закону при подачі заяви про забезпечення позову, оскільки заява не оформлена в порядку, встановленому ЦПК України, зазначене є перепоною для розгляду вказаної заяви по суті, у зв`язку з чим суд, на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України, повертає вказану заяву заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Овчаренко Ольги Миколаївни про забезпечення позову повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає його повторному зверненню до суду з такою заявою, після усунення умов, що стали причинами для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя І.В.Корнєєва