К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Київ

справа № 646/4392/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/18261/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Мицик Ю.С.від 29 квітня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія Скайап" про захист прав споживачів, відшкодування збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Авіакомпанія Скайап" про захист прав споживачів, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що відповідач не надав якісні послуги з міжнародного авіаперевезення пасажирів, чим порушив його права та права його родини. Зазначив, що у грудні 2019 року забронював авіаквитки на рейс Київ - Аліканте, який мав відбутися 02 жовтня 2020 року, та зворотній рейс Аліканте - Київ, запланований на 11 жовтня 2020 року. У подальшому обрані позивачем рейси були скасовані та запропоновано йому варіанти відшкодування, серед яких передбачалося його право на здійснення нового бронювання квитків на ці рейси в період протягом року від дати запланованого польоту, що позивача влаштовувало.

12 січня 2021 року сторони погодили зміни у датах вильоту на рейси Київ - Аліканте та Аліканте - Київ на вересень та жовтень 2021 року відповідно. Однак 4 червня 2021 року відповідач знову повідомив позивача про скасування рейсів та повернув віртуальні грошові кошти до особистого кабінету пасажира, на що позивач згоди не надавав.

18 жовтня 2022 року позивач звернувся до відповідача з вимогами про повернення коштів за квитки. У відповідь отримав лист відповідача від 19 січня 2023 року, у якому зазначено про необхідність надання квитків та документів, що посвідчують особу. 02 березня 2023 року позивач направив ці документи до авіакомпанії. Листом від 17 березня 2023 року відповідач запитав у позивача реквізити банківського рахунку для повернення грошових коштів, що на думку позивача було спрямовано на відтермінування фактичної оплати, оскільки відповідачу мали бути відомі зазначені реквізити за фінансово-бухгалтерською системою онлайн оплати квитків (автоматизована система бронювання/глобальна розподільна система (АСБ/ГРС)). Листом від 24 квітня 2023 року позивач надав відповідачу інформацію щодо його банківських реквізитів. 5 травня 2023 року відповідач повернув на банківський рахунок позивача грошові кошти трьома транзакціями по 3 475 грн 53 коп, 3 343 грн 20 коп. та 11 828 грн.

Позивач вважав, що загальна сума повернутих коштів у розмірі 18 646 грн 73 коп. не відповідає витраченій ним сумі під час придбання квитків, оскільки фактично ним була оплачена сума в розмірі 606 дол. США (основний тариф) в гривневому еквіваленті та 4 179 грн податків. Зазначав, станом на 5 травня 2023 року йому підлягала поверненню сума в розмірі 26 613 грн 12 коп., у зв`язку з чим йому не доплачено відповідачем 7 966 грн, що складає розмір заподіяних йому майнових збитків.

Також позивач зазнав душевного хвилювання та нервового потрясіння, у зв`язку із неналежним наданням послуг авіаперевезень. Вказував, що він є багатодітним батьком, а внаслідок системних порушень міжнародного та національного законодавства він був вимушений витратити значний обсяг особистого часу на захист своїх та своєї родини прав, що зумовило необхідність зміни звичного для нього ритму життя. Тому вважав, що має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінив у 50 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Надаючи оцінку вимогам позивача про завдання йому майнової шкоди (збитків) у вигляді вартості невикористаних авіаквитків у розмірі 7 966 грн 39 коп., суд зазначив, що згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проаналізувавши норми матеріального права, які визначають гривню як єдиний засіб платіж на території України, суд дійшов висновку, що розрахунки між авіаперевізниками та споживачами на території України відповідно до вимог законодавства України мають здійснюватися виключно у гривнях.

Надані позивачем листи Державіаслужби від 18 серпня 2023 року № 1.23-3697-23 та від 23 серпня 2023 № 1.23-3785-23 містять аналогічні застереження щодо здійснення усіх розрахунків у гривні. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у кожному з

виданих авіаквитків повна вартість повітряного перевезення вказана як "total amount: UAH______", тобто в гривні.

За таких обставин місцевий суд виснував, що немає підстав вважати, що під час укладення договору повітряного перевезення сторони могли погодити вартість повітряного перевезення у будь-якій іншій валюті, ніж гривня. Натомість доказів оплати квитків у іноземній валюті або здійснення конвертацій позивачем суду не надано. Доводи позивача про оплату квитків за комерційним конвертаційним курсом, що діяв на час бронювання не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи чеками.

Саме лише визначення авіаперевізником тарифів у іноземній валюті, на переконання суду, не має правового значення, оскільки публікація тарифів в АСБ/ГРС не може вважатися пропозицією укласти договір у розумінні статті 638 ЦК України, оскільки, по-перше, споживачі не мають доступу до АСБ/ГРС та, по-друге, тариф є лише частиною повної вартості повітряного перевезення.

Суд першої інстанції також прийняв до уваги, що листом від 19 червня 2023 року № 1.23-2793-23 Державіаслужба повідомила позивача, що відповідачем повернуто кошти в строк, який передбачено Авіаційними правилами, а порушення законодавства у галузі цивільної авіації не встановлено. Тим самим контролюючий орган не встановив порушень з боку авіакомпанії в частині визначення валюти зобов`язання між сторонами. Суд оцінив лист контролюючого орану у сукупності з іншими доказами як достатнє підтвердження дотримання відповідачем процедури повернення позивачу грошових коштів та відсутності порушення прав позивача у цій частині.

Щодо доводів позову про заподіяння моральної шкоди та тривалого затягування відповідачем процедури повернення коштів, то суд прийняв до уваги пункт 3 глави 1 розділу XXVII Правил повітряних перевезень, згідно з яким авіаперевізник зобов`язаний розглянути претензію і повідомити заявника про її задоволення чи відхилення з обґрунтуванням підстав протягом трьох місяців з дати її отримання, якщо перевезення, у зв`язку з яким було висунуто претензію, повністю здійснювалося одним перевізником.

Суд критично оцінив твердження позивача про умисне затягування відповідачем розгляду питання про повернення коштів, оскільки вимоги про надання необхідних документів встановлені в Авіаційних правилах, а з дослідженого судом електронного листування суд дійшов висновку, що саме позивач тривалий час не надавав реквізити відповідачу, які необхідні для повернення коштів.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено порушень, які б могли давати позивачу право на відшкодування моральної шкоди, то позовні вимоги в цій частині місцевий суд також не задовольнив.

Суд також відреагував на заяву представника відповідача про застосування позовної давності до вимог, пов`язаних з порушеннями, що мали місце більше, ніж два роки до звернення з позовом, врахувавши положення пункту 5 статті 35 Конвенції про уніфікацію деяких правил повітряних перевезень від 28 травня 1999 року (Монреальська конвенція), згідно з яким право на відшкодування шкоди втрачається, якщо позов про відповідальність не подано протягом двох років з дати прибуття за призначенням або з дати, коли повітряне судно повинно було прибути, чи з дати зупинки перевезення. Суд констатував, що повітряні

судна за результатами здійснення перших скасованих рейсів повинні були прибути в жовтні 2020 року, тобто більш ніж за два роки до звернення позивача з цим позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно послався на порушення позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав. Суд також дійшов помилкового висновку про дотримання відповідачем термінів розгляду претензії позивача щодо повернення коштів за невикористані авіаквитки. Наполягає на тому, що Авіаційними правилами визначено тримісячний строк для остаточного розгляду авіаперевізником претензії пасажира, а не для прийняття ним "проміжних" рішень з приводу запитів додаткових документів, як це відбулося у спірній ситуації. Вважає, що відповідач штучно та безпідставно затягував процедуру повернення коштів, незважаючи на те, що всі необхідні документи та відомості щодо банківських реквізитів позивача були йому відомі.

Акцентує на тому, що кошти мали бути повернуті йому в доларах США з конвертацією в національну валюту на момент платежу, оскільки тарифікація міжнародних авіаперевезень в Україні здійснюється тільки в іноземній валюті з оплатою в гривні за кросс-курсом банку.

Вказує також на безпідставність висновків суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, посилаючись, зокрема, на висновки, сформульовані Верховним Судом у постанові від 22 квітня 2022 року у справі № 761/36162/16. Наполягає на тому, що відповідач протягом тривалого часу порушував права позивача та членів його сім`ї, затягуючи вирішення питання з відшкодування збитків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ "Авіакомпанія Скайап" у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що місцевий суд обґрунтовано встановив як валюту зобов`язання між сторонами, так і відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки всі дії відповідачем вчинялися відповідно до Авіаційних правил та наявних між сторонами правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 9 грудня 2019 року позивач здійснив бронювання (№FLCY2W) на рейс Київ-Аліканте, запланований на 02 жовтня 2020 року, та рейс Аліканте-Київ, запланований на 11 жовтня 2020 року, на ім`я ОСОБА_2 .

Того ж дня позивач здійснив бронювання (№ EDDANO) на рейс Київ-Аліканте, запланований на 8 жовтня 2020 року, та рейс Аліканте-Київ, запланований на 18 жовтня 2020 року, на ім`я ОСОБА_3.

Також 11 грудня 2019 позивач здійснив бронювання (№ T8K2R1) на рейс Київ-Аліканте на 02 жовтня 2020 року та на рейс Аліканте-Київ на 11 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Відповідно до електронного листа авіаперевізника від 15 вересня 2020 року позивача повідомлено про скасування обраних ним рейсів у зв`язку з продовженням дії обмежень на в`їзд громадян України до країн Європейського Союзу. Відповідачем запропоновано позивачу наступне: 1) зміну дати протягом року від дати вильоту у квитку без додаткових доплат; 2) відшкодування вартості квитків у вигляді промокоду на 110% від суми невикористаної частини бронювання на майбутню купівлю квитків або додаткових послуг авіакомпанії; 3) відшкодування вартості квитка.

Позивач визнав, що пропозиція авіакомпанії про "зміну дати протягом року від дати вильоту у квитку без додаткових доплат" його влаштовувала.

2 жовтня 2020 року позивач отримав ще один лист від відповідача, яким його повідомлено про повернення коштів на його баланс в особистому кабінеті пасажира.

У цей же день позивач повідомив відповідача про те, що не надавав згоду на повернення коштів та обирає опцію придбання нових квитків. Наступними двома листами від 2 жовтня 2020 року та 3 жовтня 2020 року позивач уточнив, що мав на увазі заміну старих квитків новими без доплати.

У відповіді на вказаний лист авіакомпанія повідомила позивача, що з уведенням нової системи з повернення коштів за скасований рейс опції з промокодом або зміною дати вильоту недоступні.

У подальшому позивач оскаржив такі дії відповідача до Державної авіаційної служби України, яка встановила порушення відповідачем положень пункту 2 глави 2 розділу XV Авіаційних правил та вжила заходів щодо притягнення відповідача до відповідальності за порушення в галузі цивільної авіації.

28 грудня 2020 року відповідач усунув порушення та направив позивачу інформацію щодо необхідності підтвердження дат для здійснення операції переоформлення квитків.

Листом від 11 січня 2021 року позивач надав свою згоду на зміну дат вильоту та отримав нові квитки.

4 червня 2021 року позивач отримав повідомлення про скасування рейсів у нові дати з пропозиціями щодо відшкодування вартості квитків в залежності від способу їх придбання.

Листом від 18 жовтня 2022 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти в сумі 606 дол. США у гривневому еквіваленті на дату виплати за комерційним курсом АТ "Приватбанк" та 4 179 гривень сплачених податків.

Листом від 5 січня 2023 року позивач звернувся до Державної авіаційної служби України та скаржився на порушення відповідачем Закону України "Про звернення громадян" та неповернення йому, просив провести перевірку порушень його прав, зобов`язати повернути кошти, накласти максимально визначені законодавством фінансові санкції та притягнути винних осіб до відповідальності.

Листом від 19 січня 2023 року відповідач повідомив позивача, що розглянув претензію та задовольнив вимоги позивача в частині повернення коштів за квитки у сумі, що дорівнює повній вартості квитків, за якою їх було придбано, у валюті, в якій їх було оплачено, а саме у національній валюті України - гривні. У листі також зазначається про необхідність надання авіаквитків та належним чином засвідчених кожним пасажиром документів, що посвідчують особу.

У відповідь на звернення позивача від 5 січня 2023 року Державна авіаційна служба України листом від 8 лютого 2023 року № 1/23-540-23 повідомила позивача, що ним не додано до звернення підтвердження надання документів, необхідних для здійснення операції з повернення коштів та початку перебігу строку їх повернення, встановити порушення законодавства у галузі цивільної авіації відповідачем немає можливості.

Листом від 2 березня 2023 року позивач направив відповідачу копії квитків та документів, що посвідчують особи пасажирів, вимагав повернення грошових коштів в сумі 606 доларів США в гривневому еквіваленті на дату виплати за комерційним курсом АТ "Приватбанк".

Листом від 17 березня 2023 року відповідач повідомив позивача про відшкодування вартості квитків, просив надати реквізити його рахунку, з якого було здійснено оплату за бронювання, а у разі неможливості, реквізити нового рахунку. Відповідачем також направлялися електронні листи позивачу з проханням надати реквізити для перерахування коштів 7 квітня 2023 року, 12 квітня 2023 року, 14 квітня 2023 року та 18 квітня 2023 року.

26 березня 2023 року позивач надіслав до Державної авіаційної служби України звернення щодо проведення позапланової перевірки, просив вжити дієвих заходів до посадових осіб ТОВ "Авіакомпанія Скайап"та зобов`язати відповідача повернути йому грошові кошти у сумі 606 доларів США (у гривневому еквіваленті за банківським курсом на дату перерахування) та 4179 гривень на його банківський рахунок, застосувати до відповідача максимально визначені законодавством фінансові санкції.

23 квітня 2023 року позивач направив відповідачу електронного листа, зі змісту якого вбачається, що він просить повернути 606 доларів США (зазначає, що хоча платіж зроблено у гривні, але ціна квитків та зарахування грошей здійснено у валюті дол. США) та 4179 грн податків. У листі позивач навів курс дол. США станом на 23 квітня 2023 року та загальну суму зобов`язання у розмірі 26 339 грн, зазначивши, що очікує на підтвердження повернення саме цієї суми.

24 квітня 2023 року відповідач надав відповідь, що за наявною інформацією кошти надійшли у гривні. Авіаційними правилами передбачено повернення коштів за квиток в тій валюті, у якій квиток було оплачено та за ціною, за якою його було придбано, повторно запитано реквізити рахунку для повернення коштів.

Листом від 29 квітня 2023 року позивач надав реквізити та зазначив, що загальна сума зобов`язання становить 26 339 грн, очікує на повернення саме цієї суми.

5 травня 2023 року відповідач здійснив повернення коштів позивачу трьома платежами: 3 475 грн 53 коп., 3 343 грн 20 коп. та 11 828 грн на загальну суму 18 646 грн 73 коп., чого позивач не заперечує.

15 травня 2023 року позивач надіслав до Державної авіаційної служби України звернення щодо проведення службової перевірки дій працівників Державіаслужби, які розглядали його попередні звернення, проведення позапланової перевірки щодо ТОВ "Авіакомпанія Скайап", просив вжити дієвих заходів до посадових осіб ТОВ "Авіакомпанія Скайап" та зобов`язати відповідача повернути йому грошові кошти у сумі 7 693 грн 69 коп. на його банківський рахунок, застосувати до відповідача максимально визначені законодавством фінансові санкції.

Листом від 19 червня 2023 року № 1.23-2793-23 Державіаслужба повідомила позивача, що відповідачем повернуто кошти в строк, який передбачено Авіаційними правилами, порушення законодавства у галузі цивільної авіації не встановлено, а вжиття заходів до посадових осіб відповідача стосовно зобов`язання повернення коштів у сумі 7 693 грн 69 коп. знаходиться поза межами повноважень Державіаслужби.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Відповідно до частини 1 статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також

доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення (частина 1 статті 910 ЦК України).

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (частина 2 статті 910 ЦК України).

Відповідно до статті 98 Повітряного кодексу України повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та його умови засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами).

Договір перевезення повітряним транспортом є цивільно-правовим договором та на нього в повній мірі поширюються норми ЦК України.

Окрім наведених нормативно-правових актів правовідносини з приводу авіаційних перевезень регулюються також Авіаційними правилами України "Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу", затвердженими наказом Державіаслужби від 26 листопада 2018 року № 1239 (далі - Авіаційні правила).

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, а сторони не заперечували, що між ними виникли правовідносини за договором повітряного перевезення, який не був реалізований з незалежних від сторін причин (а саме продовження заборони на в`їзд громадян України до ЄС з огляду на епідемію коронавірусу).

Відповідно до пункту 1 розділу XIV Авіаційних правил авіаперевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього.

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 3 розділу XV Авіаційних правил у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до пункту 2 глави 2 цього розділу та компенсацію відповідно до пунктів 5, 6 глави 2 цього розділу, якщо його заздалегідь не поінформовано про скасування рейсу.

Обслуговування відповідно до пункту 2 глави 2 цього розділу передбачає, що авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір:

-відшкодування вартості повітряного перевезення впродовж семи днів, яке має бути виплачене готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи (за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира) у вигляді дорожніх чеків та/або інших послуг, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використані частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також забезпечити (за потреби) зворотний рейс до початкового пункту відправлення за першої можливості;

-зміну маршруту, яка має здійснюватися за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості чи до кінцевого пункту призначення - у пізніший час за бажанням пасажира та за умови наявності вільних місць.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що обставини правомірності скасування відповідачем обраних позивачем рейсів, перенесення вильотів на наступні дати та погодження сторонами варіантів відшкодування витрачених позивачем на придбання авіаквитків коштів не складають предмет доказування в цій справі та, відповідно, предмет спору. Натомість наведені обставини охоплюються досудовим врегулюванням, застосованим сторонами у цій справі, у тому числі із залученням Державної авіаційної служби України.

Апеляційний суд констатує, що результатом досудового врегулювання в цій справі є обрання позивачем такого способу відшкодування заподіяних йому збитків, як повернення повної вартості придбаних ним квитків та здійснення такого відшкодування відповідачем.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав, ОСОБА_1 посилався на те, що кошти відповідачем повернені йому не в повному обсязі, що спричинило заподіяння йому майнових збитків, та із значним запізненням і необґрунтованим зволіканням, у чому позивач вбачає заподіяння йому моральної шкоди.

Тому саме в межах обставин повного та своєчасного повернення таких коштів суд апеляційної інстанції здійснює перегляд цієї справи.

Зазначаючи про неповне повернення йому коштів за придбання квитків, ОСОБА_1 наполягає на тому, що кошти були сплачені ним в іноземній валюті (дол. США) з їх конвертацією у гривню, тому й поверненню підлягають саме в іноземній валюті з визначенням їх гривневого еквіваленту на момент здійснення платежу (повернення).

Апеляційний суд з такими доводами позивача, наведеними в апеляційній скарзі, не погоджується з таких підстав.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 9 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні.

У постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між сторонами.

Відповідно до частини другої 2 статті 10 Закону України "Про ціни та ціноутворення" ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, встановлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Положеннями статті 5 Закону України "Про валюту і валютні операції" визначено гривню як єдиний законний платіжний засіб в Україні, усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків за: 1) операціями зі здійснення іноземних інвестицій та повернення іноземному інвестору прибутків, доходів (у тому числі дивідендів) та інших коштів, одержаних на законних підставах у результаті здійснення іноземних інвестицій; 2) операціями банків з надання банківських та інших фінансових послуг на підставі банківської ліцензії; 3) операціями з надання фінансових послуг, визначених пунктами 1-5 частини другої та частиною третьою статті 9 цього Закону, що надаються небанківськими фінансовими установами та операторами поштового зв`язку, які мають ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій; 4) операціями з розміщення, виплати грошового доходу та погашення облігацій, казначейських зобов`язань

України, номінованих в іноземній валюті, якщо це передбачено проспектом цінних паперів (умовами їх розміщення); 5) операціями з купівлі-продажу державних цінних паперів, номінованих в іноземній валюті, якщо ініціатором або отримувачем за такою валютною операцією є банк; 6) іншими операціями, визначеними Митним кодексом України та (або) нормативно-правовими актами Національного банку України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розрахунки між авіаперевізниками та споживачами на території України відповідно до вимог законодавства України мають здійснюватися виключно у гривні, яка є єдиним законним засобом платежу на території України.

Окрім того, що засобом платежу у спірних правовідносинах є саме гривня, колегія суддів зауважує, що і валютою зобов`язання, яке виникло між сторонами у цій справі, є також гривня.

Так, судом першої інстанції досліджено копії квитків, які містять такі деталі оплати:

Бронювання FLCY2W

Квиток 000- Fare: 48 USD Form equivalent: 1163 UAH Taxes: 442 UAH Total amount: UAH 1605

Квиток 000- Fare: 63 USD Form equivalent: 1512 UAH Taxes: 373 UAH Total amount: UAH 1885

Бронювання EDDANO

Квиток 000- Fare: 50 USD Form equivalent: 1199 UAH Taxes: 456 UAH Total amount: UAH 1655

Квиток 000- Fare: 55 USD Form equivalent: 1319 UAH Taxes: 385 UAH Total amount: UAH 1704

Бронювання T8K2R1

Квиток 000- Fare: 65 USD Form equivalent: 1559 UAH Taxes: 456 UAH Total amount: UAH 2015

Квиток 000- Fare: 65 USD Form equivalent: 1559 UAH Taxes: 385 UAH Total amount: UAH 1944

Квиток 000- Fare: 65 USD Form equivalent: 1559 UAH Taxes: 456 UAH Total amount: UAH 2015

Квиток 000- Fare: 65 USD Form equivalent: 1559 UAH Taxes: 385 UAH Total amount: UAH 1944

Квиток 000- Fare: 65 USD Form equivalent: 1559 UAH Taxes: 456 UAH Total amount: UAH 2015

Квиток 000- Fare: 65 USD Form equivalent: 1559 UAH Taxes: 385 UAH Total amount: UAH 1944.

Тобто лише основний тариф перельоту визначений авіакомпанією в іноземній валюті (дол. США). Натомість вартість квитка не обмежується основним тарифом та складається ще з податків та зборів (зокрема, аеропортного збору, до якого входять витрати на обслуговування та стоянку літака, послуги з розвантажування та завантажування багажу; паливного збору; сервісного збору тощо). Загальна вартість квитка, придбаного позивачем, як у сформованій відповідачем оферті, так і в самих квитках визначена саме у гривнях (Total amount: UAH).

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) авіаперевізник здійснює за місцем придбання

квитка або в головному офісі авіаперевізника (офісі з продажу перевезень авіаперевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено.

Повернення коштів в Україні авіаперевізник здійснює в національній валюті. Повернення коштів у представництвах авіаперевізника в інших країнах здійснюється відповідно до законодавства країни місцезнаходження представництва.

Оскільки придбані квитки ОСОБА_1 оплатив саме у гривні, то повернення вартості таких квитків у національній валюті повною мірою відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що за змістом статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У розрізі спірних правовідносин втратами, які зазнав позивач, є безпосередньо та сума, яка була списана з рахунку позивача під час придбання квитків.

До позову ОСОБА_1 додав чеки від 9 та 11 грудня 2019 року, що підтверджують оплату позивачем вартості квитків трьома платежами по 3 360 грн, 3 360 грн та 11 878 грн.

Тому саме зазначені суми є збитками позивача в розумінні статті 22 ЦК України та підлягали відшкодуванню авіаперевізником, що ним і було зроблено в травні 2023 року.

Якщо позивач наполягає на тому, що купівельна спроможність гривні на момент повернення йому коштів зменшилася порівняно з груднем 2019 року, він не позбавлений права заявити вимоги про відшкодування інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 ЦК України. Проте у межах цієї справи таких вимог позивачем не пред`явлено. Водночас у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина 6 статті 367 ЦПК України).

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Наявність зазначених вище обставин згідно частини 3 статті 12 ЦПК України підлягає доказуванню позивачем.

Положеннями статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,

відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідач заподіяв йому моральної шкоди, оскільки мав умисел на порушення умов договору перевезення, які виявились у: безпідставному зарахуванні сплачених позивачем коштів до його особистого кабінету замість перерахування на банківські реквізити; поверненні коштів не у валюті зобов`язання; порушенні термінів розгляду звернення пасажира від 18 жовтня 2022 року про повернення коштів; порушенні термінів повернення коштів, які Авіаційними правилами встановлені на рівні 7 днів.

Позивач також зазначив, що з метою усунення вказаних порушень він вимушений був витрачати значний обсяг часу на вивчення правових актів та судової практики. Вважає, що багаторічна протиправна позиція відповідача заподіяла йому душевних страждань.

У цьому контексті апеляційний суд уважає за необхідне нагадати, що згідно з установленими місцевим судом обставинами укладений сторонами договір повітряного перевезення не був реалізований з незалежних від сторін причин (а саме продовження заборони на в`їзд громадян України до ЄС з огляду на епідемію коронавірусу). У подальшому сторони вживали заходів досудового врегулювання, у тому числі шляхом перенесення термінів вильоту. Лише в жовтні 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів. Тому з урахуванням підстав та предмета позову у цій справі обставину наявності або відсутності заподіяння позивачу моральних страждань апеляційний суд оцінює через призму своєчасності або несвоєчасності розгляду авіаперевізником претензії пасажира про повернення коштів та, відповідно, своєчасності повернення цих коштів на рахунок позивача.

Так, відповідно до пункту 3 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил авіаперевізник зобов`язаний розглянути претензію і повідомити заявника про її задоволення чи відхилення з обґрунтуванням підстав протягом трьох місяців з дати її отримання, якщо перевезення, у зв`язку з яким було висунуто претензію, повністю здійснювалося одним перевізником.

Претензія (звернення) про повернення коштів була подана позивачем 18 жовтня 2022 року. Дату отримання цієї претензії відповідачем сторони суду не повідомили, проте очевидно, що таке отримання відбулося не раніше наступного дня після її відправлення, оскільки за матеріалами справи листування між сторонами в цей період відбувалося із застосуванням засобів поштового зв`язку.

Відповідь на претензію датована 19 січня 2023 року. У відповіді авіаперевізник зазначив, що "за результатами розгляду претензії повідомляємо про задоволення Ваших вимог в частині повернення коштів за квитки по бронюванням у сумі, що дорівнює повній вартості квитків, за якою їх було придбано, у валюті, в якій їх було оплачено".

Водночас позивачу роз`яснено, що згідно з пунктом 4 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил повернення коштів здійснюється за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу, та документів, що підтверджують право на отримання грошових сум, визначених у пункті 3 цієї глави, які до претензії позивачем додані не було. У подальшому відповідач також попросив позивача надати актуальні банківські реквізити для повернення коштів.

Відтак, у листі-відповіді від 19 січня 2023 року авіаперевізник повідомив заявника про часткове задоволення його претензії, роз`яснивши подальший порядок та умови для здійснення відповідачем банківського переказу з повернення коштів на рахунок позивача, що не суперечить приписам пункту 3 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил.

Доводи позивача про те, що у відповідача в розпорядженні були відомості про банківські реквізити, з яких був здійснений платіж у грудні 2019 року, апеляційний суд відхиляє, оскільки у авіакомпанії відсутній нормативно передбачений обов`язок з повернення коштів саме на той рахунок, з якого був здійснений платіж.

З урахуванням того, що з моменту сплати позивачем коштів минуло майже 3 роки, прохання відповідача про необхідність надання позивачем актуальних банківських реквізитів, не видається явно необґрунтованим чи таким, що спрямоване на затягування процедури повернення коштів.

Аргументи апеляційної скарги про несвоєчасне повернення відповідачем коштів після розгляду звернення позивача (пропуск семи днів) апеляційний суд також відхиляє.

Так, згідно з пунктом 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Водночас цим же пунктом передбачено, що строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів.

Оскільки всі необхідні для повернення коштів документи, зокрема відомості про банківські реквізити, позивач надав відповідачу лише 29 квітня 2023 року, а кошти повернуті на рахунок позивача вже 5 травня 2023 року, то вимоги пункту 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил відповідачем дотримані.

Оскільки не встановлено безпідставного зволікання відповідача при розгляді звернення (претензії) позивача від 18 жовтня 2022 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позову про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно зазначив про пропуск спеціальної позовної давності, апеляційний суд до уваги не бере, адже підставою для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції визначив необґрунтованість позовних

вимог. Між тим позовна давність застосовується судом лише в разі обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції в судовому рішенні на положення Монреальської конвенції щодо строку звернення до суду здійснені судом в контексті згадки про наявність заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності і не вплинули на правильність вирішення спору по суті та на безпосередні підстави для відмови в позові, якими в цій справі є недоведеність позовних вимог та відсутність порушеного права позивача.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: