Справа №336/5147/24
12 грудня 2024 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/5147/24 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
без участі сторін, третьої особи та їх представників, -
Представник позивача Гермаш С.М. за допомогою системи «Електронний суд» в інтересах позивача 24.05.2024 звернувся до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 38 578,21 гривень.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 03.03.2019 о 13-20 годині по вул. Лесі Українки у м.Оріхів за участі водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , та водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , сталася ДТП, в результаті чого останньому транспортному засобу завдано механічних пошкоджень, а власнику, відповідно, матеріальні збитки. Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.03.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідач на час події ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що зумовило обов`язок МТСБУ відповідно до ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати завдані збитки потерпілій особі.
Представник позивача зауважує, що власник транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про отримання страхового відшкодування за відсутності страхового полісу у відповідача. Згідно зі Звітом автотоварознавчого дослідження розмір завданого власнику вказаного транспортного засобу збитку становить 91 532,48 гривень. Так, 12.06.2019 МТСБУ на підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих перерахувало регламентну виплату у сумі 80 188,21 гривень.
Крім того, позивачем понесені додаткові витрати щодо збору документів по справі та огляду пошкодженого транспортного засобу в сумі 890,00 гривень для визначення розміру шкоди, відповідно, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 81 078,21 гривень.
Так, як видно з позовної заяви, із врахуванням п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38, ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі фактично понесених позивачем витрат.
З метою досудового врегулювання спору відповідачеві скеровано претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, внаслідок чого між сторонами укладено договір від 30.06.2020 щодо зобов`язання відповідача відшкодувати заборгованість протягом 33 місяців. Так, в період з 22.07.2020 по 21.01.2022 ОСОБА_1 сплачував заборгованість рівними частинами, у загальній сумі 42 500,00 гривень, тобто, вартість відшкодування, яка не сплачена в позасудовому порядку, дорівнює 38 578,21 гривень. В подальшому сплата заборгованості не здійснювалась, що зумовило звернення позивача до суду.
З урахуванням наведеного, оскільки МТСБУ виконало покладений чинним законодавством обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної з вини відповідача, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність, а також неможливості подальшого позасудового врегулювання спірних правовідносин, позивач в особі представника просить задовольнити позовні вимоги, заявлені в порядку регресу.
Справа на підставі протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 24.05.2024 передана в провадження судді Вайнраух Л.А..
Ухвалою судді від 16.07.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Крім того, роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Роз`яснено, що у цій справі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.7 ст.277 ЦПК України не подаються. Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом заяви, вх.№ від 02.12.2024, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, заперечень проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача не висловлено, крім того, представник підтримує заявлені позовні вимоги й просить задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, враховуючи неможливість надіслання поштової кореспонденції за місцем реєстрації відповідача.
Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачем не надано, про причини своєї неявки ОСОБА_1 не повідомив, заяв по суті справи (відзиву) не подав.
Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.
Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків.
Судом встановлено, що 03 березня 2019 року о 13 годині 20 хвилин в м. Оріхів по вул. Лесі Українки, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем OPEL UAB «ARU 80TA» н/з НОМЕР_3 , виконуючи поворот ліворуч, не впевнившись в безпеці руху, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI н/з НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вулиці в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_5 , завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - ОСОБА_3 матеріальні збитки.
Відповідно до постанови Оріхівського районного суду Запорізької області від 28.03.2019 по справі №323/721/19, пр.3/323/141/19 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Так, доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, як встановив суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, підтверджена матеріалами справи. Відповідно до вказаної постанови суд визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і наклав стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. у дохід держави.
Постанова набрала законної сили 09.04.2019 (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/80797707).

Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що видно з даних МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/). Протилежного стороною відповідача не доведено.

Водій пошкодженого транспортного засобу «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , який є його власником, - 11.03.2019 відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та із звернувся в цей же день із заявою про відшкодування завданої шкоди із посиланням на ст.35, п.41.1 ст.41 вказаного закону, додавши засвідчену копію реєстраційного документа та транспортний засіб, також дослідженого судом (СХО №737926 від 16.11.2016).

Відповідно до звіту №78 від 03.03.2019 про оцінку автомобіля «HYUNDAI ACCENT», д.н.з. НОМЕР_4 , вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого власнику транспортного засобу становить, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автівки, 91 532,48 гривень.

На підставі наказу «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 » №5793 від 11.06.2019 МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в сумі 80 188,21 гривень, що підтверджується вказаним наказом (номер справи 57599), довідкою МТСБУ №1 від 28.05.2019 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, платіжним дорученням №966651 від 12.06.2019 із призначенням платежу «виплата по справі №57599 згідно з наказом №5793 від 11.06.2019». Зазначені докази у засвідчених копіях надані представником позивача та досліджені судом.

Крім того, позивачем понесені додаткові витрати, спрямовані на визначення розміру шкоди (розміру регламентної виплати), що становлять 890,00 гривень та перераховані МТСБУ на користь ФОП ОСОБА_4 , що підготував звіт про оцінку, відповідно до платіжного доручення №966643 від 12.06.2019.

18.06.2020 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, внаслідок чого між сторонами укладено договір №57599/1434 від 30.06.2020 щодо зобов`язання відповідача відшкодувати заборгованість у сумі 81 078,21 гривень протягом 33 місяців. Так, в період з 22.07.2020 по 21.01.2022 ОСОБА_1 сплачував заборгованість рівними частинами, у загальній сумі 42 500,00 гривень, тобто, вартість відшкодування, яка не сплачена в позасудовому порядку, дорівнює 38 578,21 гривень. В подальшому сплата заборгованості не здійснювалась, що зумовило звернення позивача до суду.

Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ, з урахуванням часткової сплати заборгованості ОСОБА_1 , на даний час складає 38 578,21 гривень.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про відшкодування завданої шкоди, відшкодованої потерпілому МТСБУ, в порядку регресу, а також реальних збитків, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати.

Підставою для звернення до суду стала неможливість позасудового врегулювання спору, адже відповідач в позасудовому порядку в повному обсязі не сплатив заборгованість. Разом з цим, обов`язковості досудового врегулювання спору у наведених правовідносинах чинним законодавством не передбачено.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Згідно з п.1,3 ч.2, 3, 6 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За нормою ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди,

Розглядаючи вимоги МТСБУ про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, суд виходить з такого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування» від 18.11.2021, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими законодавчими актами.

За нормою ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За нормою п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, в порушення наведених вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Суд враховує, що відповідно до п.39.1. ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ, Позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з цим, відповідно до п.39.2.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп.а п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.33.1.4 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як врегульовано п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження, що власник та водій пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 (потерпілий у ДТП) повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду, звернувся у передбаченому порядку до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. Позивач з дотриманням встановленого порядку визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі у визначеній вище сумі.

Суд враховує й норму ч.2 ст.1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Слід наголосити, що деліктне зобов`язання виникає саме з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з цим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Так, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

За правилами ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У зв`язку із чим та відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Так, за приписами пп. 38.2.1 п.38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначений обов`язок страхування відповідальності не стосується осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Вказаною нормою передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Проте, відповідачем не надано доказів щодо його відношення до перелічених пільгових категорій з огляду на обов`язок укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником або водієм транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, якщо винний в ДТП власник (володілець/користувач) транспортного засобу в порушення вимог закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, обов`язки страховика в такому випадку виконує МТСБУ, виплачуючи потерпілій особі регламентну виплату в межах встановленої законодавством страхової суми, чинної на момент ДТП. За таких обставин, згідно положень закону покладення на винну в ДТП особу, навіть ту, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика (МТСБУ) здійснити таке відшкодування або у випадку, якщо виплачене страховиком (МТСБУ) страхове відшкодування (страхова/регламентна виплата) є меншим від розміру фактично завданої шкоди. В останньому випадку власником/володільцем транспортного засобу, який спричинив ДТП, сплачується потерпілій особі різниця між фактично завданою шкодою та розміром виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому, після проведення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої в ДТП особи в якості відшкодування шкоди, завдано цій особі внаслідок ДТП власником, водієм транспортного засобу, який спричинив цю ДТП і на її момент не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням, а МТСБУ, в свою чергу, набуває право подати регресний позов до такого власника, водія транспортного засобу в межах суми проведеної регламентної виплати.

Наведений вище правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.07.2018 по справі N 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 по справі N760/15471/15-ц, правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2020 по справі N 183/3948/16, від 10.03.2020 по справі N 761/2941/17, від 11.03.2020 по справі N 367/7666/16-ц, від 18.03.2020 по справі N 369/10426/16-ц, від 18.03.2020 по справі N 757/34520/16-ц, від 18.03.2020 по справі N 643/2224/17.

Під час розгляду справи судом відповідно до наявних матеріалів встановлено, що на адресу відповідача ОСОБА_1 спрямовано претензію позивача із пропозицією відшкодування збитків в порядку регресу, після чого між сторонами укладено договір про повернення коштів, зобов`язання за яким в повному обсязі, як знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, з боку відповідача не виконані. Зазначений договір є самостійною підставою для задоволення позовних вимог у спосіб, визначений позивачем.

Згідно з положеннями п.3 договору у разі порушення боржником умов даного договору кредитор має право у будь-який момент звернутися до суду із позовом про стягнення з боржника заборгованості за даним договором, включивши при цьому санкції, передбачені положеннями чинного законодавства. Враховуючи порушення строків відшкодування заборгованості з боку ОСОБА_1 , підстава для звернення до суду є підтвердженою, як і залишкова сума заборгованості.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Проте, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, що ДТП виникло не з його вини, що розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди є іншим, сума заборгованості визнана ним, враховуючи укладення договору про повернення коштів.

Крім того, стороною позивача понесені додаткові витрати з метою визначення розміру шкоди, а саме на проведення автотоварознавчого дослідження. Так, щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Так, як встановлено під час розгляду справи, відповідачем добровільно не відшкодовано позивачу й витрати, пов`язані зі встановленням вартості відновлюваного ремонту, які були обов`язковими та неминучими для МТСБУ у зв`язку із необхідністю подальшого здійснення регламентної виплати, а саме для визначення її розміру. Сума витрат (8990,00 гривень) включена позивачем до загальної суми заборгованості, яку мав сплатити ОСОБА_1 відповідно до зазначеного вище договору.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками є витрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Такими витратами у цій справі є сума, що дорівнює 890,00 гривень, перерахована МТСБУ оцінювачу відповідно до наявних платіжних документів за підготовку звіту автотоварознавчого дослідження. Відповідно, оплата послуг оцінювача, пов`язаних зі встановленням вартості відновлюваного ремонту, дійсно підлягала відшкодуванню за рахунок відповідача.

Вказані витрати не є складовою страхового відшкодування, не унормовані спеціальним законом, проте їх стягнення заявлено позивачем як сума збитків, понесених МТСБУ в порядку ст. 22 ЦК України й є обґрунтованим.

Відповідно, з урахуванням наведених норм, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язався за умовами договору від 30.06.2020 відшкодувати завдану шкоду, яка складається з регламентної виплати та збитків позивача, пов`язаних із визначенням розміру цієї регламентної виплати.

За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як наслідок, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода у розмірі виплаченого відшкодування та понесених витрат МТСБУ на проведення автотоварознавчого дослідження у загальній сумі 38 578,21 гривень, яка не сплачена відповідачем на виконання договору про порядок повернення коштів. Таким чином судом встановлено підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 2 422,40 гривень.

З цього приводу слід зазначити, що позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір у сумі 3 028,00 гривень.

Проте, за приписами ч.8 ст.6, ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за розгляд позовної заяви про стягнення завданої шкоди в порядку регресу, з урахуванням звернення до суду за допомогою системи «Електронний суд», підлягав сплаті судовий збір у сумі 2 422,40 гривень замість 3 028,00 гривень, сплачених позивачем.

Відповідно, суд роз`яснює стороні позивача, що за приписами п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, за умови подання відповідного клопотання суд вправі постановити ухвалу про повернення на користь позивача з державного бюджету суми надмірно сплаченого судового збору у сумі 605,60 гривень.

Керуючись ст. 12-13, 19, 50, 76-82, 89, 95, 128, 133, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-266, 272-274, 279-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 38 578,21 гривень (тридцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень 21 копійка), що не сплачена в позасудовому порядку відповідно до укладеного між сторонами договору №57599/1434 про порядок повернення коштів від 30.06.2020.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Реквізити сторін: Моторне (транспортне) страхове бюро України, код ЄРДПОУ 21647131, адреса місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем та третьою особою в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 12.12.2024

Суддя Л.А. Вайнраух