КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/4192/23 Головуючий у І інстанції - Тиханський О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Обухівський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, -

установив:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Обухівський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона та відповідач, познайомились в червні 2019 року, спочатку знайомство носило товариський характер.

З часом стосунки набули інтимного характеру, внаслідок чого вона завагітніла.

Повідомивши відповідача про вагітність, він обіцяв зареєструвати відносини та оформити своє батьківство, але цього зроблено не було, та й з часом взагалі припинив будь-які відносини з нею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку - ОСОБА_3 .

Біологічним батьком дитини, є відповідач, оскільки в інших відносинах вона не перебувала.

Про народження дитини відповідачу було достеменно відомо, але він відмовився реєструвати себе батьком дитини.

22 липня 2020 року вона звернулась до Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою отримання свідоцтва про народження дитини.

На момент зачаття та народження дитини у зареєстрованому шлюбі вони не перебували, в зв`язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено в порядку ч. 1 ст. 135 СК України.

В графі походження дитини вона хотіла залишити прочерк або вказувати відповідача.

Проте їй було повідомлено, що зараз прочерк у свідоцтвах про народження не ставлять та порадили їй у графі батька вказати своє прізвище, а по батькові вказати ім`я відповідача.

Про те, що біологічним батьком ОСОБА_3 є відповідач, він знав відразу, оскільки на той час в інших відносинах вона не перебувала, після народження дитини, вона повідомила про це відповідача, що він є біологічним батьком дитини.

З моменту народження дитини відповідач ніякої допомоги не надавав.

Дитина проживає з нею, та перебуває на її утриманні.

Просила суд, визнати відповідача ОСОБА_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису №153 від 22 липня 2020 року, здійсненого Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, а саме в графі: «відомості про дитину», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », всі інші відомості про дитину залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з дня народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №153 від 22 липня 2020 року, здійсненого Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, а саме в графі: «відомості про дитину», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », всі інші відомості про дитину залишити без змін; «відомості про батька», виключивши відомості про батька дитини « ОСОБА_7 », та записати « ОСОБА_1 », громадянин України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 06 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 суму судового збору в сумі 1073, 60 грн. та суму сплаченої вартості судової експертизи в розмірі 16302 грн., а всього 17375, 60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073, 60 грн. на користь держави.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року задоволено.

Виправлено описку в рішенні Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року та зазначено в резолютивній частині рішення замість невірного «Зобов`язати Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №153 від 22 липня 2020 року, здійсненого Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, а саме в графі: «відомості про дитину», змінити прізвище дитини з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », всі інші відомості про дитину залишити без змін; «відомості про батька», виключивши відомості про батька дитини « ОСОБА_7 », та записати « ОСОБА_1 », громадянин України.» - правильно «Зобов`язати Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №153 від 22 липня 2020 року, здійсненого Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, а саме в графі: «відомості про батька», виключивши відомості про батька дитини « ОСОБА_7 », та записати « ОСОБА_1 », громадянин України.»

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції взагалі не врахував, що він одружений та має на утриманні двох інших дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є студентом та продовжує навчання, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім того, його дружина ОСОБА_11 має погашати іпотеку у розмірі 1298287, 05 грн., тож утримання дітей повністю покладено на нього.

Вказує, що очевидним є те, що він також сплачує комунальні та інші платежі і за щось має існувати сам.

Наголошує, що у разі залишення оскаржуваного рішення без змін, він фактично буде позбавлений будь-якої можливості за щось існувати сам, утримувати ще двох дітей, дружину, та допомагати їй сплачувати іпотеку.

Зазначає, що позивач у позовній заяві будь-яких аргументів не наводила та вимоги не обґрунтовувала, а лише зазначила про необхідність стягнення аліментів.

При цьому, суд першої інстанції вказаних обставин не врахував та визначив для нього значний розмір аліментів, який для нього в даний час є непосильним.

Просив суд, рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 06 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач не ставлячи під сумнів визнання судом його батьківства просить суд зменшити розмір аліментів з частини на 1/8 частини, проте, на її думку, суд першої інстанції при розгляді даної справи вірно застосував норми матеріального та процесуального права, які відповідачем не спростовуються.

Відповідач, знаючи та будучи батьком її дитини, з 2020 року ніякої допомоги на цю дитину не надавав.

Вказує, що старший син відповідача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є повнолітньою особою та відповідно до довідки з місця навчання №755 від 21 вересня 2023 року навчається на денній формі навчання за державним замовленням, тому відповідач будь-яких витрат на навчання старшого сина не несе.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Приймаючи до уваги, що скаржник ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині розміру частки стягнутих з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

В іншій частині щодо задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та про внесення змін до актового запису №153 від 22 липня 2020 року відповідач рішення суду не оскаржує.

Судом встановлено, що в червні 2019 року між позивачем та відповідачем склались дружні стосунки, та з часом зав`язалися стосунки інтимного характеру, в результаті яких позивач завагітніла, та ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 .

Відповідач відмовився зареєструвати дитину як свою дочку.

22 липня 2020 року позивач звернулась до Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з метою отримання свідоцтва про народження дитини.

На момент зачаття та народження дитини у зареєстрованому шлюбі сторони не перебували, в зв`язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було здійснено в порядку ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Обухівським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 22 липня 2020 року зроблено відповідний актовий запис №153, батьком дитини зазначено - ОСОБА_7 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно висновку експерта Київського міського бюро судово-медичної експертизи №103-11-2024 від 19 березня 2024 року вірогідності підтвердження батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини на користь позивача в розмірі 1/4 частини з всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині, вказавши, що відповідач аліментів не сплачує, перебуває у працездатному віці, має змогу працювати та отримує дохід.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач має змогу сплачувати таку допомогу на дитину.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства стягнення аліментів» роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

По змісту ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Натомість на відповідача, у разі заперечення ним, щодо розміру аліментів, покладається обов`язок, доказування обставин неможливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Відповідач надав пояснення відносно того, що за своїм матеріальним становищем він позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) на утримання дочки, оскільки сам залишиться без засобів до існування, проте відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень.

Доводи апеляційної скарги про те, що він одружений та має на утриманні двох інших дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є студентом та продовжує навчання, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з довідки №755 від 21 вересня 2023 року повнолітній син відповідача ОСОБА_9 навчається на денній формі навчання за державним замовленням, а тому відповідач будь-яких витрат на навчання старшого сина не несе.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 715/2073/20.

Варто зазначити, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів у вигляді 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача змінить його фінансовий стан на стільки, що існують передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, а також що таке зменшення буде відповідати найкращим інтересам малолітньої дитини.

Разом з тим, колегія суддів також виходить з того, що відповідно до положень ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання.

Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу.

У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично.

Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства.

На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити не лише з врахування його трудових доходів.

Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального та процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба