П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Справа №760/15847/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/11875/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В, Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Коробенка С.В. 20 березня 2024 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жерліцина Олена Володимирівна, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом після прийняття спадщини та встановлення порядку користування приміщенням квартири,

В С Т А Н О В И В

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним вище позовом, в якому просила:

визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 2/15 частини квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент з питань реєстрації КМДА зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 2/15 частки вказаної квартири;

визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 50,00 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м., наступним чином: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату площею 20,5 кв.м. з виходом на балкон; ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату площею 11,5 кв.м.; залишити в загальному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , кухню 8,0 кв.м., коридор 5,7 кв.м., вбиральню та ванну кімнату;

зобов`язати ОСОБА_1 надати позивачу дублікати ключів від квартири та не чинити їй перешкод у користуванні житлом;

зобов`язати усі уповноважені установи та організації, що здійснюють надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території, з постачання електроенергії, гарячої та холодної води, опалення, газопостачання та водовідведення, а також інші передбачені послуги - надати окремі особові рахунки.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 29 серпня 1997 року на підставі наказу № 16425, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1997 року за № 3637/340, належала по 1/5 частки на праві власності позивачу ОСОБА_2 , дочці позивача ОСОБА_3 , матері позивача ОСОБА_5 , батьку позивача ОСОБА_6 та брату позивача ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , мати позивачки.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., спадкоємцями 1/5 частки померлої ОСОБА_5 на підставі статті 1261 ЦК України в рівних долях за законом стали позивачка, батько позивачки ОСОБА_6 та брат позивачки ОСОБА_1 .

Кожен із спадкоємців отримав за законом та став власником 1/15 частки квартири.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_6 , позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жерліциної О.В. із заявою про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Жерліциної О.В. від 18 липня 2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України внаслідок відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно.

Позивачка зазначає, що оскільки відповідач постійно проживав спільно із спадкодавцем ОСОБА_6 , тому правовстановлюючі документи на квартиру залишилися у нього. При цьому відповідач не надає ці документи позивачці для отримання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на 2/15 частки квартири.

У зв`язку з цим позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після прийняття спадщини на 2/15 частки квартири.

Крім того, враховуючи конфліктні стосунки між сторонами та неможливість досягнення згоди щодо порядку користування житлом, ОСОБА_2 просить суд встановити порядок користування приміщеннями квартири наступним чином: позивачу та ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату площею 20,5 кв.м з виходом на балкон; відповідачу виділити в користування житлову кімнату площею 11,5 кв.м; залишити в загальному користуванні Позивача, Відповідача та ОСОБА_3 кухню площею 8,0 кв.м, коридор площею 5,7 кв.м, вбиральню та ванну кімнату.

Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року за заявою представника позивача залишено без розгляду наступні позовні вимоги:

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації КМДА зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 2/15 частки вказаної квартири;

- зобов`язати ОСОБА_1 надати позивачу дублікати ключів від квартири та не чинити їй перешкод у користуванні житлом;

- зобов`язати усі уповноважені установи та організації, що здійснюють надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території, з постачання електроенергії, гарячої та холодної води, опалення, газопостачання та водовідведення, а також інші передбачені послуги - надати окремі особові рахунки /т.1 а.с.181,184-185/.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 2/15 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, загальною площею 50,00 кв.м., житловою площею 32,00 кв.м., наступним чином:

- ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виділено в користування житлову кімнату площею 20,5 кв.м. з виходом на балкон;

- ОСОБА_1 виділено в користування житлову кімнату площею 11,5 кв.м.;

- залишено в загальному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , кухню 8,0 кв.м., коридор 5,7 кв.м., вбиральню та ванну кімнату /т.1 а.с.186-192/.

21 липня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 була подана заява про перегляд заочного рішення від 09 серпня 2021 року /т.1 а.с.204-207/.

Ухвалою від 04 вересня 2023 року заочне рішення було скасоване, справа була призначена до розгляду /т.1 а.с.238-239/.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договороОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жерліцина Олена Володимирівна, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом після прийняття спадщини та встановлення порядку користування приміщенням квартири - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 2/15 частки квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 52,10 кв.м, житловою площею 31,6 кв.м).

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виділено в користування житлову кімнату площею 20,5 кв.м з виходом на балкон;

- ОСОБА_1 виділено в користування житлову кімнату площею 11,1 кв.м;

-залишено в спільному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 коридор (6,1 кв.м), кухню (8,0 кв.м), вбиральню (1.0 кв.м) та ванну (2.2 кв.м).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1910, 67 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач після смерті батька ОСОБА_6 стала спадкоємцем 2/15 частки квартири в порядку спадкування за законом, а тому, враховуючи неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину, суд вважав можливим задовольнити вимоги позивача та визнати за нею право на вказану частку у судовому порядку.

Вирішуючи вимоги про встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу та відповідачу належить по 2/5 частки квартири, що відповідає 12,6 кв.м житлової площі, а 1/5 частка квартири належить ОСОБА_3 , що відповідає 6,4 кв.м житлової площі.

Загальний розмір часток позивача та третьої особи (3/5) відповідає 19,0 кв. м. житлової площі квартири, що приблизно дорівнює площі більшої кімнати з виходом на балкон. Тому суд вважав можливим і доцільним при визначенні порядку користування квартирою виділити позивачу та третій особі більшу за площею кімнату. У свою чергу, виділенню відповідачу підлягає кімната житловою площею 11,1 кв.м.. У спільному користуванні співвласників квартири позивача та відповідача суд залишив кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню.

Не погодився із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , ним подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи. Суд не звернув увагу, що поверхневий план квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає технічній характеристиці квартири, тобто її реальним розмірам. Таким чином, обставини з яких виходив суд не відповідають фактичним даним, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Виділяючи позивачу та третій особі більшу за площею кімнату суд порушив норми процесуального права, так як третя особа не заявляла самостійних вимог.

Судом також не було враховано, що у квартирі він проживає разом з сім`єю з 2002 року. У квартирі за цей час, ним та за його особисті кошти неодноразово проводилися ремонтні роботи та поліпшення житлових умов. Позивач не доглядала і не доглядає за квартирою. Позивач жодних коштів за весь час не надала та жодного разу не цікавилась станом житла. Натомість за весь цей час він сплачував та сплачує комунальні платежі за позивача. Позивач та третя особа проживають окремо у різних квартирах, що їм належить на праві приватної власності. Також він передав позивачу у власність будинок за містом, який позивач згодом продала. На відміну від позивача у нього іншого житла, окрім квартири АДРЕСА_3 , де він проживає разом з сім`єю немає.

Зазначає, що жодних судових повісток чи оголошень про виклик в суд він не отримував. Тобто належним чином його не було повідомлено про дату, час і місце засідання.

Також вказує на те, що його представником 19 березня 2024 року було подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому було повідомлено, що відповідач не має можливості з`явитись через хворобу та було додано виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, однак суд залишив поза увагою подані клопотання та не надав їм значення, чим порушив вимоги п. 5 ст. 4, ч. 1 ст. 8 та ст. 12, ст. 223 ЦПК України, а також грубо знехтував процесуальними правами відповідача та його представника.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Рябчук О.С. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , та їх представник - адвокат Кравченко О.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо його належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року справа була призначена до розгляду в судовому засіданні на 20 березня 2024 року /т.1 а.с.248-249/.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Рябчук О.С. ознайомився з матеріалами справи 23 лютого 2024 року /т.1 а.с.15/.

19 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Рябчук О.С. подали клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 20 березня 2024 року, посилаючись на хворобу відповідача ОСОБА_1 та зайнятість представника /т.2 а.с.18,19/.

В силу ч.ч. 2,4 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В порядку визначеному п.п. 1-3 ч.1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

В порядку визначеному ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Положеннями ч.1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;.

Положеннями ч.3 ст. 223 ЦПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Зі змісту заяв відповідача та його представника вбачається, що їм було відомо про призначений розгляд справи по суті на 20 березня 2024 року. Разом з тим вказана представником відповідача причина неявки в судове засідання, а саме його зайнятість, яка не підтвердження була жодними доказами, не може вважатися поважною причиною. А отже виходячи з положень ст. 223 ЦПК України суд не був зобов`язаний задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, виходячи з положень ч.4 ст. 12 ЦПК України сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з додержання норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача, ці доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність обов`язкової підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення в цій частині нового судового рішення.

По суті спору апеляційним судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини.

Квартира АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, у відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 29 серпня 1997 року на підставі наказу № 16425, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 1997 року за № 3637/340, належала на праві власності позивачу ОСОБА_2 , донці ОСОБА_3 , матері позивача ОСОБА_5 , батьку позивача ОСОБА_6 , та відповідачу ОСОБА_1 по 1/5 частки кожному /т.1 а.с.16/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , внаслідок чого спадкоємцями 1/5 частки за законом після померлої ОСОБА_5 , згідно зі свідоцтвом від 31 серпня 2004 року про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., стали ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 /т.1 а.с.17/.

Відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської Ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» № 062/14-9284 (И-2017) від 27 липня 2017 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 належало по 1/15 частці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2004 року та 4/5 частки квартири ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 серпня 1997 року /т.1 а.с.23/.

З свідоцтва про шлюб від 10 грудня 2011 року вбачається, що внаслідок укладення шлюбу ОСОБА_9 має прізвище « ОСОБА_10 » /т.1 а.с.28/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 /т.1 а.с.9/.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 04 жовтня 2018 року відсутні відомості про квартиру АДРЕСА_1 /т.1 а.с.82/.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийнятті спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /т.1 а.с.99-107/.

Постановою приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Жерліциної О.В. від 18 липня 2017 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом визначено - ненадання ОСОБА_2 документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно /т.1 а.с.19,128/.

Комунальним підприємством Київської міської Ради «Київського міського бюро технічної інвентаризації» на запит суду першої інстанції був наданий план за поверхами квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким загальна площа квартири становить 52,1 кв.м., житлова 29,7 кв.м., з яких кімнати 18,8 кв.м та 10,9 кв.м, коридор 7,5 кв.м, кухня 8,1 кв.м, вбиральня 1,1 кв.м, ванна 2,1 кв.м, балкон 3,6 кв.м. /т.1 а.с.171/.

Згідно з Технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 від 19 серпня 1997 року, квартира складається з двох кімнат, жилою площею 31,6 кв.м. у тому числі 1-а кімната- 20,5 кв.м., 2-а кімната 11,1 кв.м, кухня 8 кв.м, ванна 2,2 кв.м, вбиральня 1 кв.м, коридор 6,1 кв.м, балкон 3,62 кв.м. Загальна площа квартири становить 52,1 кв.м. /т.1 а.с.213-215/.

За Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02 грудня 2004 року і станом на серпень 2023 року, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 24 вересня 2004 року і станом на серпень 2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 04 січня 1990 року і станом на серпень 2023 року /т.1 а.с.231-233/.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі №760/23468/23 залишено без змін рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частини 1-2 ст. 1297 ЦК України передбачають та зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Частина 1 ст. 1298 ЦК України визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Верховний Суд України у пункті 14 постанові Пленуму «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, зазначив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В порядку ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу ч. 1 ст. 13 ПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч.1 ст. 47 ЦПК України визначено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

В порядку ч.1 ст. 42, ч.ч.1,2 ст.49 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Положеннями ч. 1,4-6 ст. 53 ЦПК України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

З наведених обставин справи вбачається, що спірна квартира першочергово належала на праві власності позивачу ОСОБА_2 , відповідачу ОСОБА_1 , третій особі ОСОБА_3 , матері позивача і відповідача ОСОБА_5 , батьку позивача і відповідача ОСОБА_6 , по 1/5 частки кожному.

Після смерті ОСОБА_5 кожен із спадкоємців, саме позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 та їх батько ОСОБА_6 отримали в порядку спадкування за законом по 1/15 частці квартири. Отже частка кожного з цих співвласників становила 4/15 частин (1/5+1/15 =4/15).

Після смерті ОСОБА_6 його частка 4/15 частин квартири має бути розподілена між його спадкоємцями, якими згідно з матеріалами спадкової справи є позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , тобто частка кожного з них становить 2/15 частин у праві власності на спірну квартиру.

Частка ОСОБА_3 у праві власності на спірну квартиру залишилась не змінною - 1/5 частина.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач після смерті батька ОСОБА_6 стала спадкоємцем 2/15 частки квартири в порядку спадкування за законом та враховуючи неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину, її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права на вказану частку. Доводами апеляційної скарги вказані висновки суду першої інстанції не спростовуються.

Вирішуючи позовні вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою суд першої інстанції виходив з того, що загальний розмір часток позивача та третьої особи (3/5) відповідає 19,0 кв.м. житлової площі квартири, що приблизно дорівнює площі більшої кімнати з виходом на балкон, тому суд вважав можливим і доцільним виділити цю більшу кімнату позивачу та третій особі. У свою чергу, виділенню відповідачу підлягає кімната житловою площею 11,1 кв.м.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе з огляду на те, що судом було вирішено питання про порушення прав не тільки позивача, а і третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог.

Виходячи з теорії цивільного процесуального права треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - учасники судового процесу, які перебувають у правовому зв`язку із стороною у справі і мають заінтересованість у результаті її розгляду. Їхній інтерес є процесуальним, очікування спрямовані на позитивний результат вирішення спору для тієї сторони, на боці якої вони беруть участь у справі. Направленість їхніх дій - захист власних суб`єктивних інтересів на перспективу, так як рішення справі може вплинути на їх права та обов`язки щодо однієї із сторін, проте таке рішення безпосередньо не стосується прав та обов`язків третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

В порядку ст.15 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України фізична особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позовні вимоги були пред`явлені, і позивачем була визначена ОСОБА_2 , і вона має право заявляти вимоги виключно щодо своїх прав, правові підстави для її звернення за захистом прав ОСОБА_3 щодо визначення для неї порядку користування квартирою, навіть за наявності родинного зв`язку, не вбачається, так як остання є повнолітньою і має цивільну процесуальну дієздатність, проте правом на звернення з самостійними вимогами не скористалась.

Враховуючи відсутність звернення з вимогами ОСОБА_3 , як співвласника 1/5 частини спірної квартири, визначення порядку користування квартирою, яка складається з двох кімнат, виключно між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_6 не вбачається можливим.

Також слід погодитись з доводами відповідача про те, що не були враховані обставини реєстрації у спірній квартирі інших осіб, членів сім`ї відповідача, які перебувають у правовому зв`язку із стороною відповідача і мають заінтересованість у результаті розглядупитання щодо визначення порядку користування спірним житловим приміщенням.

Разом з цим колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на виключно його постійне проживання у спірній квартирі, здійснення виключно ним витрат по її утриманню, оскільки вказані обставини не впливають на можливість реалізації прав іншими співвласниками своїх прав, а питання витрат не становить предмет даного розгляду і може бути вирішено окремо.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що знайшли своє підтвердження частково. Наведене вище не було враховано судом першої інстанції, чим допущено не повне з`ясування обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та неправильного вирішення справи по суті. Тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення порядку користування приміщеннями квартири підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в розмірі 960,00 грн, що є пропорційним до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Жерліцина Олена Володимирівна, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації про встановлення порядку користування приміщенням квартири - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 960,00 грн.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 грудня 2024 року.