П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Академічний-19», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 95 400,00 грн., витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 2 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 липня 2017 року було здійснено злиття її квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого було пошкоджено внутрішнє облаштування в квартирі, а саме зіпсовано кухню, коридор, кімнату та інше майно. За її заявою було складено відповідні акти обстеження, причину залиття встановити не вдалось, оскільки власник квартири № 469 на численні обстеження працівниками ЖБК «Академічний-19» двері не відкривав, до сантехнічного обладнання не допускав. Відповідно до висновку експерта від 23 серпня 2017 року вартість відновлювального ремонту квартири складає 95 400,00 грн., вартість проведеного дослідження становить 2 000,00 грн. Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати завдані збитки, мотивуючи своє рішення відсутністю її вини у спричиненні шкоди. Крім того, внаслідок залиття було завдано моральну шкоду, яка виразилась у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї, а також у зв`язку із значним пошкодженням її майна. Внаслідок неправомірних дій відповідача вона на даний час позбавлена нормальних умов проживання, квартира втратила естетичний вигляд, встановився стійкий неприємний запах. Розмір моральної шкоди вона оцінює у 10 000,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладенні нею у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 1998 року.

03 липня 2017 року комісією ЖБК «Академічний-19» було складено акт про наслідки залиття житлового приміщення, відповідно до якого на момент обстеження комісія встановила: вода затікає з квартири № 469 . У залитій квартирі № 462 постраждали: гіпсова плита на кухні, стеля кухні з освітлювальними пристроями, розетки та вмикачі світла (з яких на момент обстеження текла вода), підлога кухні, коридору та однієї з кімнат, стіни в коридорі, кухні і кімнаті. На момент обстеження вода продовжувала ще більше завдавати шкоди, текла не припиняючись. Мешканці квартири № 469 , з якої відбувалося залиття, відмовились підписувати акт обстеження, складений комісією.

З витягу із списку власників особових рахунків, в тому числі членів кооперативу будинку ЖБК «Академічний-19» вбачається, що членом кооперативу та власником особового рахунку квартири № 469 у вказаному ЖБК є відповідач ОСОБА_3 .

Згідно висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки, складеного 23 серпня 2017 року ПП «Експертзабезпечення», вартість прямих збитків на відновлювальний ремонт складає 95 400,00 грн.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 13 лютого 2020 року № 20786/19-43, складеного експертом КНДІСЕ, кількість пошкоджених від залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 , які зазначені в акті про наслідки залиття житлового приміщення від 03 липня 2017 року (три приміщення) не відповідає кількості пошкоджених від залиття приміщень, зазначених у звіті (п`ять приміщень). Вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 згідно візуально-інструментального обстеження станом на час проведення дослідження становить 30 585,60 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача є недоведеною, як недоведений і причинно наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, що виключає можливість задоволення позовних вимог про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною першою та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи і це не спростовано відповідачем, залиття належної позивачу квартири відбулось з квартири відповідача, яка розташовано поверхом вище, в результаті чого позивачу спричинено шкоду.

При цьому сам факт залиття квартири позивача відповідачем не заперечується.

Відповідно до акту складеного 03 липня 2017 року комісією ЖБК «Академічний-19» про наслідки залиття житлового приміщення, вбачається що на момент обстеження комісія встановила: вода затікає з квартири № 469 . У залитій квартирі № 462 постраждали: гіпсова плита на кухні, стеля кухні з освітлювальними пристроями, розетки та вмикачі світла (з яких на момент обстеження текла вода), підлога кухні, коридору та однієї з кімнат, стіни в коридорі, кухні і кімнаті. На момент обстеження вода продовжувала ще більше завдавати шкоди, текла не припиняючись. Мешканці квартири № 469 , з якої відбувалося залиття, відмовились підписувати акт обстеження, складений комісією.

Положенням ст. 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковим територіями від 08 жовтня 1982 року, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Наведене узгоджується з іншим правовим принципом «власність зобов`язує», тобто саме на власника покладається тягар по утриманню своєї власності та необхідності дбати про її належний стан, погіршення якого не має спричиняти шкоди іншим особам, оскільки відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на не відповідність складеного акту про залиття вимогам нормативних актів щодо його змісту, оскільки інформація зазначена в цьому акті фактично підтверджується сукупністю інших доказів у справі.

Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування. Зазначені правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир.

Дані висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №263/14437/19 від 22 лютого 2023 року.

Як було зазначено вище сторони не заперечують факту залиття, а також розташування квартири відповідача поверхом вище від квартири позивача.

Отже, позивач довів як факт залиття так і факт такого залиття з квартири відповідача. За таких обставин саме відповідач мав доводити відсутність своєї вини, що є її процесуальним обов`язком.

Не доведення вказаного факту є підставою до покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди.

Заперечення відповідача щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, апеляційний суд вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті102 ЦПК України).

Згідно висновку експерта про об`єкт незалежної оцінки, складеного 23 серпня 2017 року ПП «Експертзабезпечення», вартість прямих збитків на відновлювальний ремонт складає 95 400,00 грн. (т. 1 а.с. 135).

Зазначений висновок за своєю суттю не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України, оскільки його назва не відповідає змісту, у відповідності до якого вказаний документ є звітом про розмір матеріальної шкоди, що визначений спеціалістом оцінювачем.

З огляду на складення вказаного звіту на замовлення позивача, без участі відповідача, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, що зазначене дає підстави останньому ставити встановлений таким звітом результат під сумнів.

Призначеною судом в ході розгляду справи експертизою, що була проведена Київським Науково-дослідним інститутом судових експертиз 13 лютого 2020 року, встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 становить 30 585,60 грн.

Жодних заперечень що вказаного висновку експерта сторони суду не висловлювали. Будь-яких інших доказів на спростування визначеного вказаним висновком розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди відповідач та позивач суду не надали.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вказаний висновок експерта, що був складений Київським Науково-дослідним інститутом судових експертиз 13 лютого 2020 року є належним та допустимим доказом, а відтак має враховуватись судом.

Оскільки позивачем доведено наявність шкоди спричиненої їй залиттям квартири, а відповідачем у відповідності до вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України, не доведено, що шкоду завдано не з її вини, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 30 585,60 грн., в якості відшкодування завданої шкоди, розмір якої визначено висновком експертизи, проведеної Київським Науково-дослідним інститутом судових експертиз 13 лютого 2020 року.

Також, ОСОБА_1 заявлено вимогу компенсації моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала позивач у зв`язку із пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи принципи розумності, справедливості та характер протиправних дій відповідача, розмір матеріальних збитків завданих її діями, наслідки спричинені для позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачу спричинена моральна шкода в розмірі, який зазначено в позовній заяві, а саме 10 000,00 грн., які необхідно стягнути з відповідача.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав до задоволення позову, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення у по суті вимог позивача.

Щодо стягнення витрат на оплату вартості проведення експертного дослідження слід зазначити наступне.

Згідно з частинами шостою - дев`ятою статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Експертзабезпечення» виготовлено висновок про розмір збитку завданого власнику майна від 23 серпня 2017 року, дані якого використано судом при розгляді даної справи, та за проведення якого позивачем сплачено 2 000,00 грн. Доказів на підтвердження не співмірності витрат в цій частині, відповідачем суду надано не було.

За таких обставин, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково, тобто пропорційно до задоволених вимог позивача в сумі 770 грн. (2000*38.5%).

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 574,00 грн. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 088,80 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності підстав до часткового задоволення позову (38.5%), сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог розмірі 2 180,18 грн. (5 662,8* 38.5%).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи додатковим рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 15 700,00 грн., витрати по сплаті судового збору за отримання звукозапису судових засідань в розмірі 93,84 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Оскільки, колегією суддів скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення у справі, яким позов ОСОБА_1 задоволено, додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року втрачає силу, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

З огляду на викладене судові витрати понесені відповідачем, а саме витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 15 700,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. також підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню (38.5%), відповідач має право на відшкодування за рахунок позивача (61.5%) вказаних витрат, тобто 9 655,50 грн. (15700,00*61.5%).

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2023 року між відповідачем ОСОБА_3 та Адвокатським об`єднанням «Джі енд Ес Партнерс» було укладено договір про надання правничої допомоги № 01/10-23.

Відповідно до Акту про надання послуг № 03/06-2024-1А від 03 червня 2024 року, рахунків № 03/10-2023-1Р від 03 жовтня 2023 року, № 03/06-2024-1Р від 03 червня 2024 року з детальним переліком правничої допомоги, що надавалася відповідачу, вбачається, що відповідачу була надано наступні послуги: 1) підготовка та подання до Деснянського районного суду м. Києва письмових пояснень у справі № 754/15241/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, тривалість 2 години, загальна вартість 4 000,00 грн; 2) участь 27 листопада 2023 року, 13 березня 2024 року, 16 квітня 2024 року, 03 червня 2024 року у судових засіданнях у цивільній справі № 754/15241/17 (враховуючи час на дорогу та перебування в суді), загальна кількість часу 4 години, загальна вартість 8 000,00 грн.; 3) отримання у Деснянському районному суді міста Києва звукозапису судових засідань у цивільній справі № 754/15241/17 за 13 березня 2024 року та 16 квітня 2024 року, тривалість 0,5 години, вартість 1 000,00 грн.; 4) підготовка та подання до Деснянського районного суду міста Києва заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі (з урахуванням необхідності за потреби взяти участь у судовому засіданні з цього питання та з урахуванням часу на дорогу та перебування в суді), ціна фіксована, вартість 2 000,00 грн., а всього надано послуг на загальну суму 15 000,00 грн.

Позивачем не надано доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення. Письмові заперечення позивача проти заяви про стягнення витрат на правову допомогу не містять зазначення обставин та доказів, які б дали підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, що отримання у суді звукозапису судових засідань до правової допомоги не відноситься, а тому відсутні підстави для стягнення витрат в розмірі 1 000,00 грн. Окрім цього, складання заяви про ухвалення додаткового рішення також не відноситься до послуг з надання правової допомоги, та оплаті не підлягає.

Отже, обґрунтованими да документально підтвердженими є витрати відповідача на правову допомогу в сумі 12 000,00 грн.

Оскільки відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат понесених нею на правову допомогу, а заперечення позивача не місять доводів щодо не співмірності таких витрат складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та часу витраченому адвокатом, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог відповідача в частині стягнення з позивача витрат на правову допомогу, пропорційно до відхиленої частини вимог апеляційної скарги, а саме в розмірі 7380 грн. (12000*61.5%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю між сумою судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача (2950,18) на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу (17035,50). Така різниця становить 14 085,32 грн. (17035,50-2950,18).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Академічний-19», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , завдану шкоду у розмірі 30585,60 грн., (тридцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 60 копійок та 10 000.00 (десять тисяч) гривень в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , судові витрати в розмірі 14 085 (чотирнадцять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 32 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.