Справа № 291/1017/24
Провадження №2/291/413/24
РІШЕННЯ

іменем України

18 грудня 2024 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Гарбарук І.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Р.Ю.,

представника позивача Муравського В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ружин цивільну справу №274/1017/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2024 позивача звернувся до суду із позовом (з врахуванням відповіді на відзив від 15.10.2024, заяви від 12.12.2024), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 71 348,24 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн., та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №4492646, за умовами якого останній надав відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених у договорі. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29/11/102, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 10.03.2023 укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Посилається на те, що позичальник належним чином не виконував умови укладеного договору, виникла заборгованість, яка становить 25 405,80 грн., з яких 3 664,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 21 741,53 грн. заборгованість за процентами.

09.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем було укладено кредитний договір №, за умовами якого останній надав відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених у договорі. 07.10.2016 укладено договір №ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 21.12.2023 укладено договір №НІ/11/13-Ф відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Посилається на те, що позичальник належним чином не виконував умови укладеного договору, виникла заборгованість, яка становить 24 991,98 грн., з яких 15 491,76 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1,53 грн - заборгованість за річними процентами; 9 498,69 грн. - заборгованість за щомісячними процентами.

22.06.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем було укладено кредитний договір №, за умовами якого останній надав відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених у договорі. 07.10.2016 укладено договір ТАСЦФР-10-2016 відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. 21.12.2023 укладено договір №НІ/11/13-Ф відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Посилається на те, що позичальник належним чином не виконував умови укладеного договору, виникла заборгованість, яка становить 20 950,46 грн., з яких 9 081,36 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1,53 грн - заборгованість за річними процентами; 11 868,02 грн - заборгованість за щомісячними процентами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2024 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М.

Ухвалою суду від 26.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 11.09.2024 позовні вимоги визнав частково, а саме: за кредитним договором №4492646 від 06.06.2021 - 5 248,27 грн, в т.ч. 3 664,27 грн. тіло кредиту, заборгованість за процентами 1 584,00 грн; за кредитним договором № від 09.03.2021 15 493,29 грн., вт.ч., тіло кредиту 15 491,76 грн., заборгованість за процентами 1,53 грн; за кредитним договором № від 22.06.2020 9 082,44грн., в т.ч. тіло кредиту 9 081,36 грн., заборгованість за процентами 1,08 грн. Всього на суму 29 824,00 грн. Комісію за договорами № від 09.03.2021 в сумі 9 498,69 грн та № від 22.06.2020 в сумі 11 868,02 грн. не визнає, оскільки у договорах не узгоджувалося питання щодо сплати комісії та позивачем не надано розрахунки заборгованості, згідно з якими можна було здійснити перевірку правильності нарахованих сум. Визнає витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

15.10.2024 представником позивача надана відповідь на відзив, у якій представник позивача вказав, що термін «комісія» помилково ототожнено з терміном «щомісячні внески», а тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №4492646 25 405,80 грн, з яких 3 664,27 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 741,53 грн - заборгованість за процентами, за заборгованість за кредитним договором № - 24991,98 грн., з яких 15 491,76 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1,53 грн - заборгованість за річними відсотками; 9 498,69 грн. - заборгованість за щомісячними процентами, за кредитним договором № заборгованість 20 950,46 грн., з яких 9 081,36 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1,53 грн - заборгованість за річними відсотками; 11 868,02 грн - заборгованість за щомісячними відсотками, всього: 71 348,24 грн. Надав розрахунок заборгованості.

У заяві від 25.11.2024 відповідач просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнає частково у розмірі 29 824,00 грн.

12.12.2024 представник позивача подав заяву про уточнення прохальної частини позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з врахуванням поданих заяв, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутнього учасника справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про таке.

06.06.2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладений договір про споживчий кредит №4492646 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 6 000,00 грн строком на 30 днів, тобто до 06.07.2021, зі сплатою комісії та процентів за користуванням кредитними коштами. Також положеннями п.п. 6.1., 6.4. та 6.5. договору визначено, що: він укладається у електронній формі у особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ "Мілоан" зокрема через сайт товариства та/або відповідний додаток чи іншими засобами; укладення цього договору в електронній формі еквівалентно отриманню ТзОВ "Мілоан" ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язальні наслідки; цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

У п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору зазначено розмір процентної ставки за весь період користування кредитни коштами з урахуванням пролонгацій, а у п. 2.3 договору визначено умови пролонгації договору та збільшення строку кредитування.

Крім того, відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту № 4492646.

Зазначені документи підписані відповідачем 06.06.2021 електронним цифровим підписом у форматі одноразового ідентифікатора L79639, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ "Мілоан"(а.с. 20).

Відповідно до платіжного доручення №48101740 від 06.06.2021 ТзОВ "Мілоан" на виконання вимог умов договору №4492646 на картку ОСОБА_1 з номером 473121*75 перераховано 6 000,00 грн. (а.с.20 зворот.)

29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором №4492646, що уклали ТОВ «Мілоан» та боржник, яким є ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі від 03.12.2021, реєстром боржників від 29.11.2021 (а.с. 70-74).

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за кредитним договором №4492646, що підтверджується актом прийому-передачі, реєстром боржників (а.с. 80-85).

09.03.2021 між ТОВ «ФК«ЦФР» та відповідачем укладено кредитний договір №, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснити повернення кредити на умовах, визначених у паспорті кредиту №5282963, який є невід`ємною частиною цього договору.

У паспорті вказано: сума кредиту -16 000,00 грн., строк кредитування - 24 місяці з 09.03.2021 по 06.03.2023, розмір річних процентів 1,86 грн (за весь період кредитування), розмір щомісячних процентів 10 951,20 грн (за весь період кредитування), також визначено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів), розмір та строки сплати річних та щомісячних процентів (а.с. 13).

22.06.2020 року між ТОВ «ФК«ЦФР» та відповідачем укладено кредитний договір №, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснити повернення кредити на умовах, визначених у паспорті кредиту №4771302, який є невід`ємною частиною цього договору.

У паспорті вказано: сума кредиту - 13 930,00 грн., строк кредитування - 36 місяці 22.06.2020 по 20.06.2023, розмір річних процентів 2,32 грн (за весь період кредитування), розмір щомісячних процентів 20 009,16 грн (за весь період кредитування), також визначено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів), розмір та строк сплати річних та щомісячних процентів (а.с.17).

07.10.2016 укладено договір №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № та № (а.с. 74 на звороті - 76).

21.12.2023 укладено договір №НІ/11/13-Ф відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № та №, що підтверджується актом прийому-передачі, реєстром прав вимоги (а.с. 86-91).

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

За приписами частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закону) пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статею12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини 1 статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів про надання фінансового кредиту. Зазначені договори недійсними не визнано. Відповідач визнано факт укладання кредитних договорів та договору про споживчий кредит.

При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини можуть бути визнанні недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою процентів за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 11.09.2024 позовні вимоги визнав частково, а саме: за кредитним договором №4492646 від 06.06.2021 - 5 248,27 грн, в т.ч. 3 664,27 грн. тіло кредиту, заборгованість за процентами 1 584,00 грн; за кредитним договором № від 09.03.2021 15 493,29 грн., в т.ч., тіло кредиту 15 491,76 грн., заборгованість за процентами 1,53 грн; за кредитним договором № від 22.06.2020 9 082,44грн., в т.ч. тіло кредиту 9 081,36 грн., заборгованість за процентами 1,08 грн. Всього на суму 29 824,00 грн.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення з нього інших сум заборгованості, зокрема, щомісячних процентів за користування кредтними коштами, як такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема умовами кредитних договорів та паспортами кредитів, якими визначено чіткі строки кредитування, розмір щомісячних процентів за користування кредитними коштами.

Суд зауважує, що при укладенні кредитних договорів, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за таким договорами.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: договір про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 7 червня 2024 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТзОВ «Колект Центр»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 904 від 01.07.2024 до договору № 07-06/2024 від 07.06.2024, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів складає 4 000,00 грн. (2 години вартістю по 2 000,00 грн.), підготовка пропозицій 1 000,00 грн. (0,5 год), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 12 000 грн. (4 годин по 3 000,00 грн.), витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 05.07.2024, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 17 000,00 грн (а.с. 104 на звороті - 109).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача завищені години, які об`єктивно необхідні для вчинення певного виду правової допомоги як надання усної консультації, так і складання позовної заяви про стягнення боргу.

Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні.

Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу та 3 028,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст. 141, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором №4492646 від 06.06.2021 у розмірі 25 405,80 грн, в т.ч. 3 664,27 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 741,53 грн заборгованість за процентами, заборгованість за договором № від 09.03.2021 у розмірі 24 991,98 грн. в т.ч. 15 491,76 грн заборгованість за тілом кредиту, 1,53 грн заборгованість за річними процентами, 9 498,69 грн заборгованість за щомісячними процентами, заборгованість за договором № від 22.06.2020 у розмірі 20 950,46 грн, в т.ч. 9 081,36 грн заборгованість за тілом кредиту, 1,08 грн - заборгованість за річними процентами, 11 868,02 грн заборгованість за щомісячними процентами, а всього: 71 348 (сімдесят одна тисяча триста сорок вісім) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено

та підписано 20.12.2024.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук