ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/840/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1157/24 Категорія: 305020000 Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «Уманьгаз»;

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Уманьгаз» про штучну заборгованість з газопостачання,

в с т а н о в и в :

20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПрАТ «Уманьгаз» про штучну заборгованість газопостачання.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що газопостачання будинку по АДРЕСА_1 , що перебував у його власності та власності ОСОБА_2 , проходило за о/р НОМЕР_1 і 10013515.

В результаті не з`ясованих обставин ОСОБА_2 з 2017 в будинку не проживає, по реєстрам майна немає, а вузол обліку газу залишився в його квартирі заблокованим.

ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Уманьгаз» для внесення змін, щоб послуги не надавали і на цих підставах розрахунки припинили.

Однак відповідач жодних доказів по врегулюванню спірних питань не вчинив, бездіяльність обґрунтував внутрішніми відомчими правилами. Вважає, що такі дії відповідача порушують його права як споживача.

Вважає безпідставним та протиправним нарахування комунальних послуг за газопостачання.

Просив зобов`язати ПрАТ «Уманьгаз» невідкладно заблокувати о/р НОМЕР_2 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 і припинити з 01 березня 2024 року облік комунальних послуг за газопостачання. Судові витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено порушення його прав, свобод чи законних інтересів як ОСОБА_3 щодо використання нею особового рахунку для сплати послуг газопостачання в житлі та щодо неправомірності дій ПрАТ «Уманьгаз» в наданні таких послуг.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року, а справу направити для продовження розгляду в іншому складі суду.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги просив стягнути з відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд під час розгляду справи суд неповно з`ясував обставини справи і за відсутності доказів позивача і відповідача, на підставі декларативного підходу і тільки процедурного розгляду справи відмовив у задоволенні вимог, а не залишив позовну заяву без розгляду.

Вважає, що судом порушені норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ПрАТ «Уманьгаз» зазначено, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Вказано, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 з особовим рахунком НОМЕР_1 .

Між сторонами склалися договірні відносини щодо надання послуги розподілу природного газу на підставі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494 шляхом підписання заяви про приєднання до умов Договору розподілу природного газу від 22 квітня 2016 року. Крім того, ОСОБА_1 подана 01 вересня 2023 року заява - приєднання до умов договору розподілу природного газу нового зразка з оновленими даними.

Власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з особовим рахунком НОМЕР_2 є ОСОБА_2 . Правовідносини щодо надання послуг з розподілу природного газу за особовим рахунком НОМЕР_2 виникли між ПрАТ «Уманьгаз» та ОСОБА_2 .

Існування договірних відносин саме з ОСОБА_2 підтверджується оплатою за послуги з розподілу природного газу по особовому рахунку НОМЕР_2 , оформленого на останню. Споживач ОСОБА_2 не зверталася до ПрАТ «Уманьгаз» з питання щодо розірвання договору розподілу природного газу, а оператор ГРМ не наділений правом в односторонньому порядку такий договір розірвати.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не надав ґрунтовних пояснень порушення своїх прав, відтак суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в своєму висновку правильно зазначив ту обставину, що саме на позивача ОСОБА_1 покладено обов`язок довести суду обґрунтування підстав, предмету позову, вказати осіб, які порушують його права та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності.

Судом першої інстанції встановлено, що одним із власників домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з особовим рахунком НОМЕР_2 є ОСОБА_2 .

Правовідносини щодо надання послуг з розподілу природного газу за особовим рахунком НОМЕР_2 виникли між ПрАТ «Уманьгаз» та ОСОБА_2 .

Існування договірних відносин саме з ОСОБА_2 підтверджується оплатою за послуги з розподілу природного газу по особовому рахунку НОМЕР_2 , оформленого на останню. Споживач ОСОБА_2 не зверталася до ПрАТ «Уманьгаз» з питання щодо розірвання договору розподілу природного газу, а оператор ГРМ не наділений правом в односторонньому порядку такий договір розірвати.

Позивач ОСОБА_1 є власником частини цього ж домоволодіння. Йому надаються послуги по особовому рахунку НОМЕР_1 .

Правовідносини з приводу користування газом по о/р НОМЕР_2 не стосуються позивача, оскільки склалися між іншими сторонами ( ОСОБА_2 та ПрАТ «Уманьгназ»).

Тому, враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильно висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення прав, свобод чи законних інтересів позивачем не надано, оскільки кожний із споживачів здійснює оплату послуг перед відповідачем за своїм особовим рахунком.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вирішуючи спірні правовідносини, районний суд дійшов правильного висновку, що в даному випадку саме позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Оскільки таких доказів він суду не надав та не ставив питання про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України, тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його недоведеність.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять доказів та посилань, що оскаржуване рішення є незаконним, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Уманьгаз» про штучну заборгованість з газопостачання залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 травня 2024 року.

Судді