П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову апелянт зазначав, що товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» є виконавцем житлово-комунальних послуг в житловому будинку АДРЕСА_1 , надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

31.10.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» та ОСОБА_1 , ПАТ АКБ «Аркада» укладено договір № 68638 про відшкодування витрат експлуатуючої організації на утримання будинків, споруд та прибудинкової території та надання комунальних послуг користувачу житлового приміщення.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , отримує надані позивачем житлово-комунальні послуги, при цьому не здійснює оплату за такі послуги, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість за період з 01.11.2018 року по 22.12.2023 року в розмірі 30 855, 55 грн., з яких 14 006, 27 грн. - сума основного боргу, 3851,14 грн. - інфляційна складова боргу, 1 195 грн. - 3% річних, 11 803, 14 грн. - пеня.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року позов задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 14 006 грн. 27 коп., індекс інфляції в розмірі 1 960,12 грн., 3% річних - 890 грн., пеню в розмірі 4 749,49 грн., судовий збір у розмірі 2 684 грн., а всього стягнуто 24 289 грн. 88 коп.; в іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року, відповідач направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що оскаржуване рішення суду не було їй вручено особисто. З 01.09.2022 року позивач мешкає за межами України - в Канаді, про ухвалення рішення суду від 29.02.2024 року довідалася лише 28.03.2024 року, тому не мала можливості своєчасно надати докази на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог. Крім того апелянт у скарзі вказує, що позивач не надав детального переліку наданих послуг за період існування цивільно-правових відносин та незаконно присвоїв частину коштів відповідача. Зазначає, що нею сумлінно сплачувалися кошти за послуги утримання і обслуговування будинку і прибудинкової території за чинним тарифом з 31.10.2016 року, сума сплачених платежів на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» до 22.12.2023 року склала 24 567, 50 грн., розмір наданих їй послуг за вказаний період склав 21 240, 97 грн. На думку апелянта ОСОБА_1 було сплачено на користь позивача на 3 326, 53 грн. більше, ніж отримано послуг, розрахунки чого вона навела в доданих до скарги таблицях 1 та 2. У зв`язку з наведеним апелянт просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зобов`язати позивача повернути переплачені відповідачем кошти у розмірі 3 326, 53 грн.

01.05.2024 року до Київського апеляційного суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь-С» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, де він вважав доводи апелянта безпідставними, просив відмовити у задоволенні скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного:

Однією з підстав, якою апелянт обґрунтовувала свою апеляційну скаргу, були посилання на ненаправлення їй судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка (як і інші матеріали справи) надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача є АДРЕСА_3 . Саме за вказаною адресою рекомендованим листом направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.74).

Згідно з пунктами 82, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, рекомендовані листи з позначкою «судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Судова повістка. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою «судова повістка», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.

За вищевказаною ж адресою відповідачу направлялася й копія оскаржуваного рішення суду від 29.02.2024 (а.с.80).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд не приймає доводи апелянта про неналежне направлення їй кореспонденції судом першої інстанції як обґрунтування обмеження відповідача в можливості надати до суду докази на підтвердження своєї позиції.

Відсутність у справі інформації про отримання відповідачем кореспонденції від суду першої інстанції щодо розгляду цивільної справи, на думку апеляційного суду, в цілому не спростовує правильність висновків місцевого суду щодо належного повідомлення відповідача через здійснення усіх передбачених Цивільним процесуальним кодексом України дій щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснив перевірку місця реєстрації та фактичного проживання відповідача, та направляв процесуальні документи на вказану адресу: АДРЕСА_3 , що підтверджується наявним у справі відривним корінцем з відтиском штемпеля від 16.01.2024 року, наданого Департаментом з питань реєстрації (КМДА) на запит місцевого суду щодо доступу до персональних даних з наданням відомостей про реєстрацію місця проживання, останнє відоме місце проживання ОСОБА_1 (а.с.71).

Колегія суддів погоджується з твердженнями суду першої інстанції про те, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд даної справи, не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань, а також не скористалась своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. За таких умов апелянту була в повній мірі забезпечена можливість представити свою позицію суду, відтак її права в цій частині не порушені.

Окремо апеляційний суд звертає увагу також і на те, що стверджуючи про наявність у неї обмежень в можливості представити до суду докази на підтвердження її позиції, висловленої в апеляційній скарзі, саме у зв`язку з неотриманням оскаржуваного рішення суду, відповідач тим не менш з моменту направлення до суду апеляційної скарги до часу її розгляду жодних додаткових матеріалів не направляла.

Не можуть з точки зору апеляційного суду вважатися належними і обґрунтованими і решта доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач безперебійно надавав та надає житлово-комунальні послуги, а відповідач в свою чергу не належним чином виконує умови договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №68638 від 31.10.2016, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2018 по 22.12.2023 у розмірі 14 006, 27 грн., що підтверджується матеріалами справи. Крім того суд врахував, що позивачем нараховані суми штрафних санкцій в період запровадження військового стану, тому вимоги щодо стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних підлягають частковому задоволенню за період з 01.11.2018 по 01.02.2022 та відповідно до лютого 2022 року становлять: індекс інфляції в розмірі 1 960,12 грн., 3% річних 890 грн., пеня - 4 749,49 грн.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події обов`язок доведення факту вчинення такої дії чи існування події покладається на сторону, яка стверджує про їх існування/вчинення. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Зважаючи на наведене, оскільки відповідач стверджувала про належне здійснення нею оплат за надані послуги, саме на неї покладається обов`язок доведення факту здійснення та достатності таких оплат.

Заперечуючи проти законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, до апеляційної скарги апелянт надала таблицю 1 - сума оплачених коштів та таблицю 2 - нарахування платежів за житлово-комунальні послуги, також копії платіжних квитанцій, що містяться на долученому до апеляційної скарги компакт-диску (а.с.93-95).

В той же час зазначені документи на думку колегії суддів не можуть бути прийняті судомз огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа має використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

В даному випадку апелянтом електронний доказ не підписаний електронним цифровим підписом, а отже формально не відповідає вимогам, за якими такий документ можу бути прийнятий судом.

Окрім того, наданий апелянтом компакт-диск містить дві папки з файлами від 05.04.2024 року, на одній з яких наявні 16 файлів у форматі PDF з вмістом платіжних квитанцій про оплату ОСОБА_1 за послугою утримання і обслуговування будинку та вивезення побутових відходів, при цьому файл під назвою 2017 від 18.10.2017 не відкривається. Крім того, наявні файли у форматі PDF на іншій електронній папці диску також не відкриваються для перегляду.

З наданих апелянтом і доступних для перегляду судом електронних носіїв інформації вбачається, що за послуги на утримання і обслуговування будинку та вивезення побутових відходів за період з 2018 по 2022 роки відповідачем було сплачено кошти на загальну суму 18 264, 52 грн.

Надана відповідачем таблиця 1 містить перелік здійснених платежів в період з 2016 по 2022 роки на загальну суму 24 567, 50 грн., а в таблиці 2 відображено нарахування платежів за житлово-комунальні послуги на суму 21 240, 97 грн. Однак зазначені таблиці є лише розрахунками, а з огляду на неналежність наданого апелянтом вищевказаного електронного доказу - компакт-диску з вмістом платіжних квитанцій, не може бути прийнято судом як доказ, який підтверджує доводи апеляційної скарги.

За таких умов у суду відсутня можливість з представлених відповідачем доказів встановити суму заборгованості, а тому вимоги апеляційної скарги в частині сплачених комунальних послуг на користь позивача на суму 3 326, 53 грн. більше, ніж отримано послуг, з 31.10.2016 року по 22.12.2023 року є недоведеними.

Відтак апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим факт заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2018 по 22.12.2023 у розмірі 14 006, 27 грн., а також нарахованих позивачем сум штрафних санкцій в період запровадження військового стану, за період з 01.11.2018 по 01.02.2022, індекс інфляції в розмірі 1 960,12 грн., 3% річних 890 грн., пеня - 4 749,49 грн.

В той же час позиція сторони по справі, яка не підтверджена відповідними доказами (за відсутності передбачених процесуальними законом підстав для звільнення від обов`язку доказування), фактично є голослівною та не може бути прийнята судом.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Зважаючи на наведене, у апеляційного суду відсутній обов`язок повторного зазначення тих висновків, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення, і з якими в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389

ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько