РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року

м. Рівне

Справа № 567/947/23

Провадження № 22-ц/4815/1259/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Павла Михайловича на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2024 року у складі судді Василевича О. В., постановлене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 13 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11.11.2020 між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №501, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 98 882,57 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% річних, строком на 48 місяців. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 17.01.2023 року становить 120 718,14 грн., з яких: 88 205,83 грн. - заборгованість за кредитом; 14,61 грн. - заборгованість за процентами; 32 497,7 грн. - заборгованість за комісією. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором позивач, відповідно до умов кредитного договору, направив відповідачу вимогу (повідомлення) на адресу місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту, щодо сплати заборгованості, проте відповідач такі вимоги проігнорував та заборгованість не погасив. Зазначало, що свої зобов`язання Банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 17.03.2023 року становить 120 718,14 грн. Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 120 718,14 грн., а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2024 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №501 від 11.11.2020 року в розмірі 120 718 грн. 14 коп., а також судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником не був дотриманий.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Нікітюк Павло Михайлович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі наполягає на тому, що позивачем не було доведено укладення договору між банком та відповідачем. Вказує, що до позовної заяви не додано оригіналу платіжної інструкції про перерахування коштів за договором № 501, а платіжна інструкція №TR.45435606.57794.2464 від 12.11.2020, додана до позовної заяви, не є належним чином посвідченою, не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може підтверджувати надання відповідачу кредиту. Стверджує, що випадку ненадання банком коштів згідно відповідного договору, у відповідача відсутні будь-які зобов`язання з повернення кредиту, а отже, позивач не може заявляти вимоги про стягнення коштів без надання належних і допустимих доказів на підтвердження виконання ним свого зобов`язання в частині надання відповідачу споживчого кредиту. Наголошує, що згідно умов договору АТ «ПУМБ» має право вимагати у судовому порядку дострокової сплати споживчого кредиту, нарахованих процентів і комісії за обслуговування кредитної заборгованості лише після спливу 30 днів з дня отримання від банку клієнтом вимоги про дострокове повернення, проте позивач не надав будь-якого підтвердження про те, що ним було відправлено вимогу про дострокове погашення кредиту, а відповідачем отримано або не отримано із вказівкою при причини не отримання такої вимоги. Покликається на те, що суд визнав встановленими обставини, що мають значення для справи (наявність у відповідача заборгованості перед позивачем), хоча такі не були доведені, адже не було надано належних і допустимих доказів виникнення заборгованості, перерахування коштів. Заперечує правомірність нарахування комісії за період з 11.11.2020 до 17.03.2023, адже це не відповідає обставинам обслуговування кредитного договору. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 11.11.2020 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 98 882,57 грн. (споживчий кредит «Рефінансування» для погашення заборгованості), зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 0,01 % річних та зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1967,76 грн. щомісяця, зі строком користування кредитом - 48 місяців.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, серед іншого, і про договір про надання фінансових послуг.

Підписавши заяву №501 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 11.11.2020 року відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем (на думку позивача) своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з цим позовом до суду.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 стверджував про те, що Банком не було доведено укладення договору між ними.

Натомість, Заява №501 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 11.11.2020 року містить всі істотні умови кредитування, а саме: суму кредиту (98 882,57 грн.), його цільове призначення (споживчий кредит «Рефінансування», для погашення заборгованості), строк кредитування (48 місяців), розмір процентної ставки за користування кредитом (0,01 % річних), розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості (1,99 % від суми кредиту, т.б. 1967,76 грн. щомісячно), схема повернення кредиту (ануїтетна - рівними платежами), тощо, та саме виходячи з вказаних умов позивачем здійснено розрахунок заборгованості та пред`явлено позов.

Заява містить власноручний підпис відповідача, виконання якого останнім не заперечується та виконання якого в ході судового розгляду відповідачем у спосіб передбачений процесуальним законом не спростовано, а тому суд приходить до переконання, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору, в тому числі з умовами публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського облуговування фізичних осіб, та погодився з ними.

Згідно Графіку платежів, що міститься у підписаній відповідачем заяві визначено схему повернення кредиту - ануїтетна (рівними платежами), реальна річна процентна ставка 45,2679 % річних, загальна вартість кредиту становить 193 354,98 грн. та загальні витрати за споживчим кредитом 94 472,41 грн., дата платежу, яку було визначено сторонами - до 12 числа кожного календарного місяця, та платіжні періоди щомісяця з 12.11.2020 року по 12.11.2024 року.

Банк взяті на себе зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в сумі, що була визначена умовами договору 98 882,57 грн.

Заперечення апеляційної скарги проти висновку місцевого суду про доведеність факту видачі кредиту, апеляційним судом відхиляються.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт надання Банком відповідачу кредитних коштів в сумі 98 882,57 грн. підтверджується платіжною інструкцією №TR.45435606.57794.2464 від 12.11.2020 року, яка містить інформацію про те, що відповідачу ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в сумі 98 882,57 грн. згідно кредитного договору №501 від 11.11.2020 року, що відповідає умовам підписаної відповідачем заяви про отримання кредиту, та додатково підтверджуться випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 11.11.2020 року по 17.01.2023 року на а.с.21, 23 зворот - 34).

Згідно п.п.3, 6 ст.9 Закону України`Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч.1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п. 42 Положення «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг (п.43).

При цьому, пунктом 63 Положення визначено, що виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Наведене дає підстави для висновку, що виписка по рахунку (за кредитним договором) може бути належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Таким чином, долучені позивачем копія платіжної інструкції №TR.45435606.57794.2464 від 12.11.2020 року та виписка про рух коштів по рахунку відповідача є належними доказами, що підтверджують отримання кредитних коштів, користування відповідачем ними та часткову сплату боргу.

Окрім того, зазначені бухгалтерські документи суд також розцінює як доказ визнання відповідачем факту укладення договору (що він заперечує у апеляційній скарзі), адже ним були вчинені дії, спрямовані на його виконання, зокрема, отримання коштів, користування ними та часткове погашення заборгованості.

Відповідно до п.5.9.4 Розділу II публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором, у разі, зокрема, порушення зобов`язань з повернення споживчого кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредитної заборгованості згідно графіку платежів (в тому числі при недодержанні/порушенні строків/термінів): більше ніж на 1 місяць, у сумі, що перевищує 5% від суми споживчого кредиту, та/або призведе до виникнення заборгованості за споживчим кредитом у сумі, що перевищує суму споживчого кредиту 10 і більше відсотків.

Згідно пункту 5.9.5 Розділу II публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що якщо банк набув право вимагати від клієнта дострокового повернення всього споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та висунув відповідну вимогу про дострокове повернення, клієнт зобов`язаний виконати таку вимогу в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання. Зі спливом встановленого цим пунктом договору строку виконання вимоги, останній набуває право розпочати стягнення всієї суми заборгованості в судовому порядку з метою задоволення вимоги банку про дострокове повернення всього споживчого кредиту або частини споживчого кредиту разом із розрахованими процентами, несплаченою сумою комісії за обслуговування кредитної заборгованості та неустойкою (в разі наявності).

Банк скористався вищезазначеним правом на дострокове повернення всієї суми кредиту, направивши відповідачу 17.01.2023 року Лист-вимогу (повідомлення) №238 від 17.01.2023 року з пропозицією в термін до 24.01.2023 року повністю погасити заборгованість по кредитному договору в розмірі 120 718,14 грн. та попередив боржника про примусове стягнення всієї заборгованості у випадку невиконання зазначених вимог. Проте ця вимога Банку залишена без реагування відповідача.

Покликання апеляційної скарги про те, що зазначена дострокова вимога (повідомлення) не була ним отримана, а відтак у Банку відсутнє право вимоги апеляційним судом оцінюються критично. Як вбачається із Списку поштових відправлень Банку на а.с.19 зв-20, вимога направлена рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 ..

Відсутність доказів отримання ним вказаного повідомлення не впливають на виникнення правовідносин між сторонами, оскільки вказана обставина не може свідчити про відсутність порушення прав позивача, а тому Банк може вимагати їх захисту через суд. У зв`язку з цим, банк мав право та обрав належний судовий спосіб захисту. При цьому за змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта-кредитора, зобов`язана поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, а також нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання на те, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення частини позики, що залишилася в розмірі 88 205,83 грн., сплати відсотків за користування кредитом та комісії.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом (стаття 610, частина перша статті 612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

В поданій апеляційній скарзі сторона відповідача заперечує правомірність нарахування Банком комісії з тих міркувань, що це не відповідає обставинам обслуговування кредитного договору. Такі доводи апеляційний суд вважає неспроможними і такими, що суперечать матеріалам справи та встановленим обставинам.

Так, згідно Заяви №501 від 11.11.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1967,76 грн. щомісячно.

Згідно п.5.7.3 Розділу ІІ Публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касового обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі вказаному у заяві про приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості.

Згідно п.5.1.6, 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції AT «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати банку вартість послуг, які надані банком за договором та інші платежі відповідно до умов договору та встановлених тарифів. Сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Таким чином, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено конкретний перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а також наявність переліку таких послуг і погодження їх з відповідачем при укладенні кредитного договору, у зв`язку з чим з відповідача на користь Банку підлягає до стягнення заборгованість за комісією в сумі 32 497,7 грн.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує закріплену у ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17).

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти висновку місцевого суду про укладеність договору між сторонами, апелянтом, при цьому, не надано доказів того, що цей договір відповідачем оспорювався у встановленому законом порядку, не визнавався недійсним чи нікчемним.

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи укладення належним чином кредитного договору, у якому сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі в щодо розміру відсотків за користування кредитом та комісії, з`ясовано характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітюка Павла Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 вересня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.