Провадження № 2/466/626/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Едера П. Т.

секретаря с/з Костюка В. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на майно,-

в с т а н о в и в:

03 листопада 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Івашківа Юрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на майно.

Стислий виклад позиції позивача.

Обґрунтування позивача.

Згідно викладеного у позовній заяві позивач вказала, що Відповідач був власником земельної ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297, цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець» на садового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 12,6 кв.м, загальною площею 16,7 кв.м., що знаходиться на ній.

Враховуючи, що відповідач знаходиться постійно поза межами України та не планує тут проживати, сторони домовились про те, що ОСОБА_1 купить в нього дане майно та буде використовувати його за призначенням.

16 березня 2022 року позивач, ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_2 , у простій письмовій формі уклали договори купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, які були викладені українською та німецькою мовами.

За умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297. цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець». До підписання даного Договору, Позивач сплатила, а Відповідач отримав за продаж вищевказаної земельної ділянки 7 000,00 Євро, що підтверджується підписами сторін на цьому Договорі.

За умовами договору купівлі-продажу садового будинку, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила садовий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 12,6 кв.м, загальною площею 16,7 кв.м. що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297 по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець». До підписання даного Договору, Позивач сплатила, а Відповідач отримав за продаж вищевказаного садового будинку 6000,00 Євро, що підтверджується підписами сторін на цьому Договорі.

Після цього, відповідач передав позивачу будинок та земельну ділянку у фактичне володіння та користування та усі наявні у нього правовстановлюючі документи.

Після повернення в Україну, Позивач почала розпоряджатися даним майном як власник. З метою реєстрації за собою права власності на дане майно ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса, однак їй було роз`яснено, що згідно норм Цивільного кодексу України, Договори купівлі-продажу нерухомого майна мають обов`язково підлягати нотаріальному посвідченню. Також нотаріусом було роз`яснено що нотаріально посвідчити Договір можливо в присутності обох сторін та уклавши нові Договори, старі ж Договори не можуть бути використані для реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивач звернулась до Відповідача з проханням приїхати в Україну та піти разом з нею до нотаріуса, щоб належно оформити купівлю-продаж нерухомості.

В червні 2023 року Відповідач надіслав Довіреність на довірену особу, для того щоб укласти нотаріальний Договір купівлі-продажу.

27.07.2023 року між ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу вищевказаного садового будинку посвідчений Кулиняком І. Я. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Право власності на будинок було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 .

Проте, з`ясувалось, що відповідач надав Довіреність на укладення договору купівлі-продажу лише на садового будинку, натомість не вказавши в ній земельної ділянки. Більше того, нотаріусом було роз`яснено, що земельна ділянка була придбана відповідачем, ще в 2004 році та інформація про неї не внесена до реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим продавця спочатку слід належно зареєструвати право власності, а в подальшому укладати нотаріально засвідчений Договір купівлі-продажу.

Позивач повторно звернулась до відповідача з вищевказаною інформацією, однак відповідач заявив, що не збирається цього робити, і що він вже їй все передав та вважає, що усі обов`язки за Договорами купівлі-продажу виконав.

Таким чином, станом на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку, хоча вищезгаданий правочин відповідає дійсній волі сторін, оскільки вони з Відповідачем домовились стосовно всіх істотних умов вищезгаданих договорів та повністю виконали умови укладених між ними договору купівлі-продажу садового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.03.2022 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297. цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець», та визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297. цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець».

Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року зупинено провадження у справі у зв`язку з необхідністю звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Івашків Ю. В. заявив клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки відповідач ОСОБА_2 є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, місце проживання у м. Львові є тимчасовим, тому відповідачу необхідно вручити судові документи за місцем його перебування. Крім того, просив витрати, пов`язані із направленням за межі України судових та позасудових документів для належного повідомлення відповідача, покласти на позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2023 року зобов`язано позивача надати суду по три примірники належним чином засвідчених перекладів на німецьку мову позовної заяви з додатками, ухвали суду від 06.11.2023, ухвали суду від 12.12.2023 та прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відповідно до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965.

18.01.2024 року до суду надійшло клопотання Позивача про долучення доказів: трьох прошитих примірників належним чином засвідчених перекладів на німецьку мову позовної заяви з додатками, ухвали суду від 06.11.2023, ухвали суду від 12.12.2023 та прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів для направлення до Центрального Органу запитуваної Держави Федеративної Республіки Німеччини - Bundesministerium der Justiz und fur Verbraucherschutz (Mohrenstrase 37, 10117 Berlin) та вручення таких документів Відповідачу.

Подані позивачем нотаріально засвідчені переклади позовної заяви, ухвали суду та прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів для належного повідомлення відповідача було направлено до Центрального Органу запитуваної Держави Федеративної Республіки Німеччини - Bundesministerium der Justiz und fur Verbraucherschutz (Mohrenstrase 37, 10117 Berlin) для вручення таких документів ОСОБА_2 .

09.10.2024 на адресу суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Івашків Ю.В. подано клопотання про поновлення провадження по справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі, оскільки, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт вчинення судом усіх належних дій, відповідно до процедури вручення та повідомлення боржника про процес у відповідності до Конвенції.

22 листопада 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла відповідь від компетентного органу у Федеративній республіці Німеччина на виконання ухвали суду від 12.12.2023 року, якою підтверджено вручення Відповідачу ОСОБА_2 належних процесуальних документів.

18 жовтня 2024 року від Відповідача надійшла заява, у якій Відповідач просив український суд розглядати справу без його участі та не покладати на нього жодні платежі, пов`язані з розглядом даної справи. Проти задоволення позову не заперечував, складу суду довіряє повністю. Окрім цього зазначив, що на його переконання ним були вчинені усі належні дії для передачі майна ОСОБА_1 шляхом підписання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку. Дані договори Відповідач вважає дійсними та оформленими належним чином, оскільки ОСОБА_1 сплатила 7 000,00 Євро за земельну ділянку та 6000,00 Євро за садовий будинок, окрім цього будинок та земельну ділянку Відповідач передав Позивачу у фактичне володіння та користування. Підтвердив, що вказані обставини мною не оспорюються.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

11 грудня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд справи за його та Позивача відсутності.

18 жовтня 2024 року Відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне.

Судом встановлено, що 16 березня 2022 року позивач, ОСОБА_1 та відповідач, ОСОБА_2 , у простій письмовій формі уклали договори купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, які були викладені українською та німецькою мовами. Копії договорів були долучені до матеріалів справи.

За умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297. цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець». До підписання даного Договору, Позивач сплатила, а Відповідач отримав за продаж вищевказаної земельної ділянки 7 000,00 Євро, що підтверджується підписами сторін на цьому Договорі.

За умовами договору купівлі-продажу садового будинку, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила садовий будинок АДРЕСА_2 району Львівської області в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець». До підписання даного Договору, Позивач сплатила, а Відповідач отримав за продаж вищевказаного садового будинку 6000,00 Євро, що підтверджується підписами сторін на цьому Договорі.

Після цього, відповідач передав позивачу будинок та земельну ділянку у фактичне володіння та користування та усі наявні у нього правовстановлюючі документи.

Вказані обставини підтверджуються Відповідачем у заяві від 18 жовтня 2024 року, де Відповідач вказує, що дані договори вважає дійсними та оформленими належним чином, оскільки ОСОБА_1 сплатила 7 000,00 Євро за земельну ділянку та 6000,00 Євро за садовий будинок, окрім цього будинок та земельну ділянку Відповідач передав Позивачу у фактичне володіння та користування. Підтвердив, що вказані обставини мною не оспорюються.

З метою реєстрації за собою права власності на дане майно ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса, однак їй було роз`яснено, що згідно норм Цивільного кодексу України, Договори купівлі-продажу нерухомого майна мають обов`язково підлягати нотаріальному посвідченню та що нотаріально посвідчити Договір можливо в присутності обох сторін та уклавши нові Договори, старі ж Договори не можуть бути використані для реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В червні 2023 року Відповідач надіслав Довіреність на довірену особу, для того щоб укласти нотаріальний Договір купівлі-продажу. Вказана довіреність була на укладення договору купівлі-продажу лише садового будинку.

27.07.2023 року між ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу вищевказаного садового будинку посвідчений Кулиняком І. Я. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Право власності на будинок було зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 .

Щодо земельної ділянки, то нотаріусом було роз`яснено Позивачу, що земельна ділянка була придбана відповідачем, ще в 2004 році та інформація про неї не внесена до реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим продавця спочатку слід належно зареєструвати право власності, а в подальшому укладати нотаріально засвідчений Договір купівлі-продажу.

Позивач повторно звернулась до відповідача з вищевказаною інформацією. Однак, у заяві від 18 жовтня 2024 року Відповідач зазначив, що на його переконання ним були вчинені усі належні дії для передачі майна ОСОБА_1 шляхом підписання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку

Таким чином, станом на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку, хоча вищезгаданий правочин відповідає дійсній волі сторін, оскільки вони з Відповідачем домовились стосовно всіх істотних умов вищезгаданих договорів та повністю виконали умови укладених між ними договору купівлі-продажу садового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

З офіційного джерела Міністерства юстиції України встановлено, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччиною відсутні двосторонні договори про правову допомогу, тому суд вважає за необхідне керуватися положеннями Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, вчиненої 15.11.1965 та ратифікованої 01.12.2001 (далі - Конвенція) та до якої приєдналися вказані держави.

Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (стаття 1 Конвенції).

Порядок опрацювання доручень про вручення документів, отримання доказів, вчинення інших процесуальних дій, а також клопотань про визнання і виконання судових рішень на виконання чинних міжнародних договорів України з питань надання правової допомоги в цивільних справах визначається Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54(далі - Інструкція).

У разі, якщо правова допомога запитується або надається на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, застосовуються відповідні положення цієї Інструкції з урахуванням викладеного в пунктах 6.2-6.14 цієї Інструкції.

З анкети Федеративної Республіки Німеччини, розміщеної на офіційній сторінці Гаазької конференції з міжнародного приватного права в мережі Інтернет (https://www.hcch.net), зазначено, що уповноваженим органом є Bundesministerium der Justiz und fur Verbraucherschutz (Mohrenstrase 37, 10117 Berlin).

На виконання вимог Конвенції, Судом було направлено до Центрального Органу запитуваної Держави Федеративної Республіки Німеччини - Bundesministerium der Justiz und fur Verbraucherschutz (Mohrenstrase 37, 10117 Berlin) для вручення таких документів ОСОБА_2 .

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт вчинення Судом усіх належних дій, відповідно до процедури вручення та повідомлення боржника про процес у відповідності до Конвенції.

Згідно із статтею 6 Конвенції центральний Орган запитуваної Держави або будь-який орган, який вона може призначити для цього, складає підтвердження відповідно до формуляра, доданого до цієї Конвенції. У підтвердженні підтверджується факт вручення документу і зазначається спосіб, місце та дату вручення, а також особа, якій документ було вручено. Якщо документ не був вручений, в підтвердженні зазначаються причини, які перешкодили врученню. Підтвердження направляється безпосередньо запитуючому органу.

22 листопада 2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла відповідь від компетентного органу у Федеративній республіці Німеччина на виконання ухвали суду від 12.12.2023 року, якою підтверджено вручення Відповідачу ОСОБА_2 належних процесуальних документів.

Відповідно до ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №754/2339/16-ц зроблено висновок, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Вказаний договір є чинним, ніким не оспорюваний та був реальним.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, хоча сторони у відповідності до вимог законодавства, не посвідчили нотаріально договір купівлі-продажу земельної ділянки, але домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, право власності позивача (покупця за вищезгаданим договором) підлягає судовому захисту, оскільки вона позбавлена можливості захистити відповідні права у позасудовому порядку. На підставі Рішення суду про визнання Договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 буде мати змогу належно зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат:

В силу дії 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Однак, враховуючи прохання Позивача, Суд залишає судові витрати у даній справі за Позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу дійсними та визнання права власності на майно задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.03.2022 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297, цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0368 гектарів, кадастровий номер: :07:002:1297, цільове призначення земельної ділянки: 01.06. «для колективного садівництва», що знаходиться по АДРЕСА_1 в кооперативно-садівничому товаристві «Мічурінець».

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , тимчасова адреса проживання на території України: АДРЕСА_5 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.12.2024 року.

Суддя П. Т. Едер