Справа № 348/2847/23
Провадження №22-ц/4808/1327/24
Провадження № 22-ц/4808/1328/24
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

секретаря Кузнєцова В.В.

за участю

представника апелянта адвоката Федіва І.І.

представника позивача адвоката Жируна Р.В.,

представника позивача адвоката Клименка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федів Іван Ігорович,на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2024 року та додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2024 року в складі судді Грещука Р. П., ухвалене в м. Надвірній Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Галина Михайлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Г. М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року у справі №348/2382/17 частково задоволено його позов, зокрема, визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ №023116 від 26 червня 2001 року; визнано недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0114 площею 0,15 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , укладений 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори, зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,13 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням. Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року.

Не зважаючи на наявність судових рішень у цивільний справі №348/2382/17 та відсутність права розпоряджатися земельною ділянкою ОСОБА_3 відчужив спірну земельну.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову, ОСОБА_2 просив:

- визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0114, площею 0,15 га., з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_1 , який укладений 25 травня 2021 року на користь ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Коломийського РНО Івано-Франківської області Галян Г. М. за №487;

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,15 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням;

- витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:005:0114, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 липня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу №487 земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0114, площею 0,15 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час - Коломийської міської громади Коломийського району) Івано-Франківської області, реєстраційний номер 240, який укладений 25 травня 2021 року на користь ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Галян Г. М.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,15 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та приведення у попередній стан за цільовим призначенням.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 073,60 грн сплаченого судового збору та 12 000,00 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього судових витрат 13 073,60 грн.

Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду від 07 серпня 2024 року витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :02:005:0114, що розташована в АДРЕСА_1 (на даний час - Коломийської міської громади Коломийського району) Івано-Франківської області.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предметом спору є, зокрема, договір купівлі-продажу земельної ділянки, який укладено 25 травня 2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . А тому належним відповідачем за вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою також є і ОСОБА_5 . Проте, позивач не вжив процесуальних заходів щодо залучення в якості співвідповідача ОСОБА_5 А суд першої інстанції не перевірив склад учасників справи.

Також вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач заявив одночасно дві взаємовиключні вимоги - усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторний позов) і про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Інші учасників справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Федів І. І. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представники ОСОБА_2 адвокати Жирун Р. М. та Клименко О. І. апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Галян Г. М. у судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомленні про час, день та місце розгляду справи. Приватний нотаріус Галян Г. М. подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року у справі №348/2382/17 позов ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Саджавська сільська рада Івано-Франківської області, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання нікчемним договору дарування, вилучення земельної ділянки з незаконного чужого користування, зобов`язання привести земельну ділянку в попередній стан та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 023116 від 26 червня 2001 року, виданий на ім`я ОСОБА_4 , площею 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0114 площею 0,15 га., з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що в АДРЕСА_1 , який укладений 05 жовтня 2017 року та посвідчений державним нотаріусом Надвірнянської державної нотаріальної контори.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,13 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням.

Стягнено з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 3000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с.16-22 ).

Вказане судове рішення залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року (т.1 а.с.23-28, 29-36 ).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 лютого 2019 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_6 купив земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га, кадастровий номер :02:005:0114, яка розташована в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.142-144).

Надалі, 25 травня 2021 року ОСОБА_5 (до зміни імені ОСОБА_6 ) та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :02:005:0114, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними вній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Звертаючись із вказаним позовом ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2021 року; зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га, кадастровий номер: :02:005:0114, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її звільнення та приведенням у попередній стан за цільовим призначенням; витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_1 на його користь вказану земельну ділянку.

Таким чином, позивач обрав спосіб захисту порушених прав шляхом пред`явлення як негаторного позову, так і віндикаційного позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними, відтак їх одночасне пред`явлення є неможливим.

Надаючи оцінку заявленим позивачем вимогам, колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмовув задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Пред`являючи позовні вимоги позивач зазначав, що ОСОБА_3 не мав права на укладення будь-яких правочинів щодо спірної земельної ділянки, оскільки рішенням Надвірнянського районного суду від 17 жовтня 2018 року, в тому числі, визнано недійсним з моменту укладення договору дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0114, який укладений між ОСОБА_4 до ОСОБА_3 . Проте, 25 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був спрямований не на настання реальних наслідків, а на недопущення виконання законного судового рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що 27 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір земельної ділянки, відповідно до умов якого продавець продає (передає у власність), а покупець купує (приймає у власність) земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га, кадастровий номер :02:005:0114, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 2 вказаного договору земельна ділянка, яка відчужується належить продавцю на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого Шушкевич С. М., державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області 05 жовтня 2017 року, реєстраційний №2108.

Надалі, 25 травня 2021 року ОСОБА_5 (до зміни імені ОСОБА_6 ) та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :02:005:0114, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.3 цього договору земельна ділянка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Івасиком Ю. Ю., приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Ірвнківської області 27 лютого 2019 року за реєстрованим №147.

Проте вимоги про визнання недійсним першого правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 27 лютого 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , позивач не заявляв. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (до зміни імені ОСОБА_6 ), який в подальшому відчужив спірну земельну ділянку відповідачу в якості відповідача не зазначив.

При цьому, залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не відповідає його процесуальному статусу як учасника спірних матеріальних правовідносин, виходячи зі змісту заявлених в суді першої інстанції позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про витребування майна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником за порушення його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Отже, саме власнику майна належить право на витребування майна з незаконного володіння.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

З`ясовано, що згідно рішення сесії Саджавської сільської ради від 11 липня 2004 року №249/11/2004 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту відведенення земельної ділянки площею 0,38 га для ведення особистого підсобного господарства для подальної передачі у власність, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Жирун Р. В. пояснив, що на час розгляду справи позивач внаслідок судового спору не оформив право власності на земельну ділянку.

Отже, ОСОБА_2 не набув право власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в тому числі і на спірну земельну ділянку. Відповідно, у нього відсутнє право на її витребування на свою користь на підставі положень статей 387, 387 ЦК України. Крім того, позивач вважає порушеним своє право внаслідок захоплення ОСОБА_3 частини земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні та яку він мав бажання отримати у власність, що не відповідає обраному такому способу захисту.

Таким чином, позивачем до участі у справі не залучено належних відповідачів та обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, який не забезпечить його відновлення, що є підставами для відмови у позові повністю.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Щодо розподілу судових витрат

В силу частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою та статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи відмовлено у задоволенні позову з позивача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 5 037,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Федів Іван Ігорович, задоволити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2024 року та додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та витребування майна з чужого незаконного володіння земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 5037,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк