П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 757/33276/21-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/3372/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіта Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В. 19 жовтня 2023 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути суму за договором банківського вкладу у розмірі 5811,78 доларів США, суму відсотків в розмірі 4147,94 доларів США, 14837,39 доларів США - гроші на картці, та 4211,96 доларів США - 3 % річних.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на його ім`я Кримським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» були відкриті банківські рахунки та видано дві платіжні картки № НОМЕР_1 та НОМЕР_3. Станом на 17 серпня 2014 року баланс на рахунку складав 14837,39 доларів США. Також, позивач відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_2 на підставі Договору № SAMDN3341 (Скарбничка дітям) від 24 червня 2010 року (10,5 % річних). Станом на 18 серпня 2014 року баланс складав 5811,78 доларів США. 18 травня 2021 року позивач звернувся до банку з вимогою повернення вкладів та нарахованих процентів, однак відповіді не отримав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму за договором №SAMDN3341 (Скарбничка дітям) від 24 червня 2010 року у розмірі 5811,78 доларів США, суму відсотків за договором № SAMDN3341 (Скарбничка дітям) від 24 червня 2010 року у розмірі 4147,94 доларів США, за картковим рахунком № НОМЕР_1 в розмірі 14837,39 доларів США. В задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 11350,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем взяті на себе договірні зобов`язання за укладеним з ОСОБА_1 договором не виконані, а тому суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договором про депозитний вклад та нараховані відповідно до його умов відсотки.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача 4211,96 доларів США - 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування 3% річних у зв`язку із нібито невиконанням зобов`язань за договором у період з 18 серпня 2014 року до 18 травня 2021 року звернення із заявою про розірвання договору банківського вкладу є безпідставним, оскільки у вказаний період позивач не звертався із вимогою повернути вклад за договором, а тому у банку не виникав обов`язок повернути такі грошові кошти, що свідчить про відсутність будь-якого прострочення виконання зобов`язання зі сторони банку та про безпідставність застосування ст. 625 ЦК України.

Не погодилось із вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», представником Банку подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що з 17 листопада 2014 року за зазначеними договорами, які є предметом спору в даній справі було змінено боржника, з первісного боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» на нового боржника - ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», у зв`язку з чим, вважають, що належним відповідачем у даній цивільний справі має бути ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Також сторона відповідача вказує на відсутність у позивача права вимоги за вкладом за договором №SAMDN341, оскільки цей рахунок був відкритий на користь дитини позивача ОСОБА_2 , якому 18 червня 2020 року вже виповнилося 18 років. Матеріали справи не містять жодного доказу, що набувач за депозитним договором відмовився від вкладу. Таким чином, суд своїм рішенням призвів до порушення прав набувача за депозитним договором відповідно до його умов.

Щодо підтвердження факту існування витребуваних сум, позивач посилався на виписки виданими Кримським відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» №13935686 від 18 серпня 2014 року. Однак, вказана довідка не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, оскільки правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Таким чином, виписки видані 18 серпня 2014 року відділенням, роботу якого було припинено, а відтак, в розумінні та відповідності до ч. 1 ст. 74 ЦПК України вона не може бути належним доказом.

Представник відповідача також вказує на відсутність у матеріалах справи належно оформленого звернення (без нотаріально засвідченого підпису) поданого позивачем через засоби поштового зв`язку до AT КБ «ПриватБанк» з вимогою про повернення грошових коштів, що свідчить про те, що таке звернення фактично не відбулося, оскільки вимога про повернення коштів не містить жодних даних щодо договорів за яким позивач просить повернути кошти та вимогу було направлено позивачем неналежним чином та у спосіб, який не передбачає здійснення ідентифікації особи.

Представник відповідача також зазначає про те, що судом було стягнуто відсотки поза межами строку звернення клієнта з заявою про розірвання депозитного договору. Так, 21 травня 2021 року позивач звернувся до Банку з заявою від 18 травня 2021 року про розірвання депозитного договору. А тому, в силу вимог ч.3 ст. 651 ЦК України та судової практики суд мав би в такому випадку зазначити, що з моменту отримання банком вказаної заяви договір є розірваними. Проте, суд цього не зробив.

На підставі викладеного, просить рішення суду в задоволеній частині скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Штронда А.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про її задоволення.

Позивачу судове повідомлення було направлено засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом, за адресою місця проживання, проте повернуто поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.203,230).

Відповідно до п.3 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У частинах 1.3 ст. 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ТОВ «ФК «Фінілон» повідомлялось про час та місце розгляду справи засобами електронної пошти, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року (а.с.227).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність позивача та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 24 червня 2010 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDN3341 (Скарбничка дітям) та внесено суму 200,00 доларів США строком до 24 червня 2011 року із процентною ставкою 10,5% річних. Номер рахунку НОМЕР_2 . Отримувачем вкладу визначений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За умовами договору проценти нараховуються в кінці строку, вказаного у заявці а виплачуються клієнту при поверненні вкладу. Клієнт має право збільшувати розмір коштів по вкладу. У випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без звернення клієнта до банку. При продовженні строку вкладу розрахунок процентів на кожен новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитів такого ж найменування, що продовжуються і строку на день завершення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод. Проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму коштів, що знаходиться на рахунку. При досягненні отримувачем 18-тирічного віку сумою вкладу та нарахованими відсотками за даним вкладом розпоряджається отримувач. До цього моменту вкладом розпоряджаться клієнт (а.с.8, 9).

Згідно з довідкою Кримського регіонально управління ПАТ «КБ «ПриватБанк» №13935686 від 18 серпня 2014 року баланс по вкладу за договором №SAMDN3341 складав 5811,78 доларів США (а.с.10-11).

27 серпня 2021 року до суду першої інстанції звернувся ОСОБА_2 з заявою про залучення його в якості правонаступника позивача в частині вимог за договором №SAMDN3341 (а.с.60). Ухвалою суду першої інстанції від 05 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про залучення його в якості правонаступника позивача (а.с.91).

Також, випискою банку підтверджено про наявність карткового рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім`я ОСОБА_3 , баланс якого станом на 17 серпня 2014 року складав 14837,39 доларів США (а.с.14-19).

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» був укладений договір про переведення боргу, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить на ТОВ ФК «Фінілон» борг в розмірі і на умовах, що існували на момент укладення цього договору (а.с.46-47). Також ПАТ КБ «ПриватБанк» надана довідка про підтвердження виконання в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунок ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 відповідно до договору переведення боргу№ б/н від 17 листопада 2014 року та електронного додатку до цього договору (а.с.79).

Згідно витягу з електронного додатку до договору про відступлення боргу, кредитором ОСОБА_1 значиться договір №SAMDN3341 з розміром грошових коштів, в тому числі відсотків, що підлягають до виплати в розмірі 6113,65 доларів США та договір № SAMDN6518 з розміром грошових коштів, в тому числі відсотків, що підлягають до виплати в розмірі 14837,39 доларів США. Вказаний витяг засвідчено 16 серпня 2021 року підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В. В. та печаткою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.78).

Позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача з вимогою від 18 травня 2021 року про повернення вкладів та нарахованих процентів (а.с.21-23).

Відповідач у листі від 10 червня 2021 року відмовив позивачу у здійсненні виплати, мотивуючи тим, що звернення клієнта здійснено засобами поштового зв`язку, що унеможливлює здійснити ідентифікацію особи (а.с.54-55).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

За правилами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Згідно зі ст.1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника ці права належать особі, яка зробила вклад.

Визначення імені фізичної особи (ст. 28 цього Кодексу) або найменування юридичної особи (ст. 90 цього Кодексу), на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу.

Якщо особа, на користь якої зроблено вклад, відмовилася від нього, особа, яка уклала договір банківського вкладу на користь третьої особи, має право вимагати повернення вкладу або перевести його на своє ім`я.

Відповідно до ч. 1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

В порядку визначеному ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі №199/3152/20 вказала, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Також у цій постанові вказано на те, що оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду України, висловлений у постановах від 09 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17, від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 та від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №199/3152/20 також зазначено, що відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Оскільки позивачі - фізичні особи не надавали згоди на переведення боргу від АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій зробили правильний висновок, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Верховний Суд у численних подібних справах за участю АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон», надаючи оцінку такому ж договору про переведення боргу, сформував послідовну позицію, відповідно до якої відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/2. Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №757/61159/19-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17, від 26 січня 2022 року в справі № 757/34314/18-ц від 20 січня 2021 року у справі №729/887/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №201/8704/19 та від 17 листопада 2021 року у справі №755/17323/19 у подібних правовідносинах.

У постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 750/12893/16-ц Верховний Суд вказав на те, що особа, що укладає договір банківського вкладу на користь іншої особи, реалізує у повному обсязі права вкладника лише до моменту пред`явлення третьою особою до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами. До набуття прав вкладника особою, на користь якої зроблений банківський вклад, ці права належать особі, яка зробила вклад. Такій особі належить право на зміну чи розірвання договору, на отримання вкладу та відсотків по ньому та інші права вкладника.

Із моменту пред`явлення третьою особою до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами вона набуває весь комплекс прав за договором банківського вкладу. Законодавство не містить вимог до способу вираження третьою особою наміру скористатися правами вкладника. Тому, якщо інше не встановлене у договорі, форма вираження такого наміру може бути як усна (безпосереднє звернення до банку з вимогою отримання вкладу чи відсотків, внесення грошових коштів на вклад тощо), так і письмова (зокрема, шляхом направлення листа до установи банку із зазначенням свого імені). З моменту виявлення третьою особою волі щодо вкладу відбувається заміна суб`єкта, наслідком чого є втрата прав вкладника особою, що уклала договір банківського вкладу та їх набуття особою, на користь якої укладений договір. У разі, якщо особа, на користь якої зроблено вклад, відмовилася від нього, особа, яка уклала договір банківського вкладу на користь третьої особи, має право вимагати повернення вкладу або переведення його на своє ім`я. У цьому випадку особа, на користь якої зроблено вклад повинна повідомити про свою відмову банківську установу та особу, яка уклала договір банківського вкладу.

У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 757/1623/20-ц зазначено, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом. Закінчення строку дії договору банківського вкладу або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

З наведених обставин справи вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу та договір про обслуговування банківського рахунку.

Факт укладення позивачами договорів банківського вкладу (депозитних договорів) підтверджено витягом з електронного додатка до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який 16 серпня 2021 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В., що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по всіх банківських договорах позивачів, які є предметом розгляду.

В ньому міститься інформація про те, що позивач ОСОБА_1 є кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № SAMDN3341 з розміром грошових коштів, в тому числі відсотків, що підлягають до виплати в розмірі 6113,65 доларів США та за договором № SAMDN6518 з розміром грошових коштів, в тому числі відсотків, що підлягають до виплати в розмірі 14837,39 доларів США.

Крім того, позивач надав суду копію договору № SAMDN3341 та копію квитанцій про внесення ними коштів за цими договором, а також виписки за вказаними рахунками де баланс за вкладом за договором № SAMDN3341 складав 5811,78 доларів США, а баланс за рахунком № НОМЕР_1 відкритим на ім`я ОСОБА_3 , складав 14837,39 доларів США. В ході розгляду справи представники відповідача не заперечували факт укладання вказаних депозитних договорів, розмір вкладу та нарахованих відсотків за договорами. Суми визначені позивачем у позивних вимогах не перевищують сум зазначеним у документації банку.

З договору №SAMDN3341 вбачається, що він був укладений ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , який досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 , як особа на користь якої був укладений договір банківського вкладу, пред`явив вимогу до відповідача у будь-якій формі. Виходячи з положень ч.1 ст.1063 ЦК України до набуття прав вкладника особою, на користь якої зроблений банківський вклад, ці права належать особі, яка зробила вклад. А тому твердження відповідача про відсутність у позивача права вимоги за цим договором не знайшли свого підтвердження. Проте слід погодитись з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не дослідив і не надав оцінки цим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача, у зв`язку з укладенням між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року слід визнати безпідставними.

З матеріалів справи відомо, що позивач не надавав згоди на переведення боргу від АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ ФК «Фінілон» за договорами банківських вкладів відповідно до ст. 520 ЦК України. Отже, боржник у договорах банківського вкладу та банківського рахунка - АТ КБ «ПриватБанк» був замінений на ТОВ «ФК «Фінілон» без згоди позивача.

Проте відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині задоволених позовних вимог пред`явлених до відповідача, яким і подано апеляційну скаргу. В іншій частині, а саме в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, які залишені без задоволення, рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується.

Судові витрати визначені судом першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, апеляційна скарга не містить доводів на їх спростування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на кориться позивача грошових коштів, що перебували на банківських рахунках. Проте, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, а саме в частині договору №SAMDN3341 не встановив обставин укладення його на користь третьої особи, що призвело до відсутності застосування відповідної норми матеріального права та висновків суду щодо підстав для стягнення коштів на користь позивача. А тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. В решті рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про відмову у задоволенні позову, підстави для компенсації відповідачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 грудня 2024 року.