справа №176/681/24
провадження №2/176/616/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря с/з Ляху В.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Кормушин Владислав Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого повноваженого представника, адвоката Кормушина В.О. звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, з даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення по сплаті аліментів на утримання спільних дітей за період з 07.09.2018 року по 01.01.2024 року у розмірі 84013,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не сплачував аліменти більше 4х років у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивачка вважає, що виходячи з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей проте, свого обов`язку в повному обсязі не виконує без поважних на те причин, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів, що змусило її звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 11 березня 2024 року відкрито провадження по вищезазначеній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.04.2024 від відповідача ОСОБА_2 судом отримано заяву у якій останній зазначив, що не визнає позовні вимоги позивачки, оскільки не має заборгованості зі сплати аліментів, а має переплату по аліментним платежам у сумі 22429,37 грн. З листопада 2022 року як тільки з`явилась можливість став погашати заборгованість та сплачувати щомісячні аліментні платежі. Просив долучити до матеріалів справи в якості доказу розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, копію посвідчення ветерана війни та квитанції про сплату основної частини заборгованості по аліментам.

Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з 07 вересня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. (а.с.12).

Сторонами надано суду два розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, які різняться між собою та мають різні суми заборгованості зі сплати аліментів.

Так, із розрахунку заборгованості від 08.02.2024 року, наданого позивачкою, сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 січня 2024 року складає 84013,14 грн., а із розрахунку заборгованості від 17.04.2024 року, наданого відповідачем, сума заборгованості зі сплати аліментів останнього станом на 01 січня 2024 року складає 88755,75 грн.

Натомість, судом встановлено, що починаючи з листопада 2022 року відповідач почав сплачувати суму нарахованих аліментів та активно погашати існуючу заборгованість.

Починаючи з 30 січня 2024 року по 05 лютого 2024 року відповідач сплатив заборгованості по аліментах на загальну суму 124 000 грн.

Станом на час подачі позову до суду та відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Яни Куземи, який наданий відповідачем, станом на березень 2024 року у відповідача утворилась переплата зі сплати аліментів у розмірі 22429,37 грн.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч. 3 ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 ст.71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст.195 СК України.

Згідно із ч. 8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2019 року справа №661/905/19.

У п. 22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Крім того, за змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, про те, що відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів щодо сплати заборгованості по аліментам та на час розгляду справи судом останній не має заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому суд не погоджується, з розрахунком пені за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей, виконаним представником позивачки, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з листопада місяця 2022 року почав погашати заборгованість по аліментам, однак розрахунок виконано без врахування цих підстав та пеня порахована без врахування того, що у деяких періодах відповідач сплачував як поточні платежі, так і частково погашав заборгованість зі сплати аліментів.

Разом з тим, суд вважає, що на підставі зібраних у справі доказів власний розрахунок пені здійснити неможливо.

Так, для розрахунку суми пені стягувач мала отримати належний розрахунок державного виконавця, на виконанні якого перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів, про сплату аліментів боржником у періоді, за який стягувач визначає пеню. Тобто, визначивши всі нараховані аліменти у такому періоді, державний виконавець в таблиці мала зафіксувати всі сплачені фактично боржником суми та дату таких платежів, що створювало б картину дійсного погашення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Кормушин Владислав Олександрович до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Н.Ю. ВОЛЧЕК