Справа № 442/4816/24 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 22-ц/811/2648/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 липня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИЛА:

06.06.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за договором.

Просило стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1410992 від 18.01.2020, у розмірі 21 808,16 грн.

Позов обгрунтований тим, що 18.01.2020 ОСОБА_1 з власного волевиявлення в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту №1410992. Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит №1410992 від 18.01.2020 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення - відповідачу ОСОБА_1 надано грошові кошти у кредит у сумі 7000,00 грн, строком на 30 днів, з 18 січня 2020 року по 17 лютого 2020 року під 2,50% від суми фактичного залишку кредиту за кожен календарний день строку користування кредитом та одноразового нарахування ставкою 20% від суми кредиту за договором у формі комісії за надання кредиту. 20.08.2020 згідно умов договору відступлення прав вимоги №02/08, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором №1410992 від 18.01.2020 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно позивачем набуто право вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 21808,16 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6256,98 грн; заборгованість за відсотками становить 14151,18 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 1400 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 липня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1410992 від 18.01.2020 у розмірі 21 808,16 гривень 16 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - 6 000 гривень витрат на правову допомогу.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - 2 422 гривні 40 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку та довідці є правильними. Крім того, позивачем не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача (рахунок, виписка). У позові і розрахунку заборгованості позивач підтвердив той факт, що ОСОБА_1 було сплачено загалом 4068, 23 грн по договору, сума останнього платежу - 1267,76 грн, дата останнього платежу - 23.02.2020. Отже, ОСОБА_1 сплатила 4068,23 гривень з 13 650 гривень, які підлягали поверненню за договором. По-друге, нарахування відсотків проводилось поза межами строку кредитування, встановлених у договорі. Також, розмір нарахованих відсотків значно перевищує тіло кредиту. Звертає увагу на те, що пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. У позовній заяві позивач також зазначив вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень. До суду першої інстанції Острянська Г.А. подавала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, однак судом не було взято до уваги подане клопотання. На думку апелянта, сума витрат на професійну правничу допомогу є непропорційною, та такою, що підлягає зменшенню, враховуючи складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу.Вважає співмірним із складністю справи та ціною позову, виконаною адвокатом роботою, розумним і обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Діджи Фінанс» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Судом встановлено, що 18.01.2020 ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» була подана заявка на отримання кредиту № 1410992.

18.01.2020 на персональний мобільний номер телефону відповідача електронним повідомленням відправлено одноразовий ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП (електронного цифрового підпису). Цей ідентифікатор введено ОСОБА_1 і тим самим нею було підтверджено прийняття умов кредитного договору № 1410992 від 18.01.2020, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті. Таким чином 18.01.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір споживчого кредиту.

Згідно з п. 1.2. договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000,00 грн.

Згідно з п. 1.3. договору, кредит надається строком на 30 днів з 18.01.2020.

Згідно з п. 1.4. договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 17.02.2020.

Згідно п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту: 1400,00 грн, яка нараховується за ставкою 20,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно з п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом: 5 250,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Згідно з п. 1.6. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 7 000 грн, підтверджується платіжним дорученням №14000300 від 18.01.2020, в якому зазначено призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Мілоан», згідно договору №1410992(а.с.75). Доказів на спростування вказаного платіжного доручення, відповідач не надала.

20 серпня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 02/08, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1410992 від 18.01.2020, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно наданого розрахунку заборгованості у відповідача ОСОБА_1 , станом на 10.05.2024, наявна заборгованість, розмір якої становить 21 808,16 грн, з яких: 6 256,98 грн заборгованість по тілу кредиту; 14 151,18 грн заборгованість по процентам; 1400,00 грн заборгованість по комісії.

27.09.2023 позивачем було направлено ОСОБА_1 досудову вимогу щодо сплати заборгованості.

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання його електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак остання у порушення умов вказаного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 6 256,98 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості за процентами, з огляду на таке.

За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного кредитного договору ТОВ «Мілоан», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі до 17.02.2020.

Таким чином, новий кредитор, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 17.02.2020 (включно). Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджений судом розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах позовної заяви свідчить про те, що визначена позивачем заборгованість за процентами, включає в тому числі і період, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога у частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 250 грн за період з 18.01.2020 по 17.02.2020. Доказів пролонгації строку кредитування за кредитним договором № 1410992 матеріали справи не містять та стороною позивача не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась до ТОВ «Мілоан», із заявами про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, що свідчить про прийняття та згоду з всіма умовами такого договору, в тому числі погодження процентної ставки. Відтак, умови договору про сплату відсотків за користування кредитом є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки сторонами договору погоджені розміри відсоткової ставки. Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними та недоведеними.

Щодо нарахування комісії, апеляційний суд вважає правомірними заперечення відповідача щодо нікчемності положень п. 1.5.1 кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту в силу ст. 228 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Враховуючи все вищезазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 1 400 грн, а тому в цій частині позову слід також відмовити.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн позивачем надано: договір №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024 (а.с.44-48), додаткову угоду 68 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.04.2024 (а.с.26-31), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М.(а.с.76), необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 10.05.2024 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 10.05.2024.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.1. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що надані представником позивача документи є належними, тому заявлені витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 3 165,60 грн (52,76 %).

В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що стягнені судом витрати на професійну правничу допомогу підлягають зміні шляхом зменшення стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, а саме з 6 000 грн до 3 165,60 грн.

Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с.77), проте враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 52,76 %, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1 278,05 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, та змінити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 липня 2024 рокув частині розміру стягнення заборгованості, зменшивши її до 11 506,98 грн (21 808,16 8901,18 - 1400 = 11 506,98) грн, а також підлягає зміні рішення в частині стягнення з відповідача судового зборута витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 липня 2024 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1410992 від 18.01.2020 у розмірі 11 506,98 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - 3 165,60 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - 1 278,05 грн судового збору».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.12.2024

Головуючий

Судді