П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», третя особа: Регіональна філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у праві розпорядження майном,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», третя особа: Регіональна філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у праві розпорядження майном, за яким просив суд усунути позивачу перешкоди у здійсненні права розпорядження належним йому транспортним засобом марки Chevrolet, моделі: Lacetti, типу: загальний легковий, седан-В, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , шляхом зняття (припинення) обтяження рухомого майна № 26679273 від 04 червня 2019 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником автомобіля марки Chevrolet, моделі: Lacetti, типу: загальний легковий, седан-В, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу №01128/02/8041/2016 від 11 червня 2016 року. На день укладання договору купівлі-продажу та набуття права власності на транспортний засіб за ним були відсутні будь-які зареєстровані обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 24 червня 2022 року під час звернення до Регіонального сервісного центру ГСЦ в м. Києві, позивачу стало відомо, що належний йому транспортний засіб перебуває під обтяженням із забороною відчуження, яке зареєстровано 04 червня 2019 року за № 26679273 реєстратором Філії міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Цілепою Є.М. за зверненням ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку». Позивач зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. 11 червня 2016 року позивач зареєстрував автомобіль марки Chevrolet, моделі: Lacetti, типу: загальний легковий, седан-В, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , а обтяження автомобіля зареєстроване в державному реєстрі обтяжень рухомого майна 04 вересня 2019 року, тобто після придбання позивачем вказаного автомобіля. Отже, на думку позивача, на даний час відсутні підстави для обтяження автомобіля, таке обтяження порушує його права, як власника та перешкоджає у вільному здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку»зазначає, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Позивач придбав автомобіль за відсутності згоди заставодержателя на відчуження предмета застави та за наявності відомостей про його обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - обтяження у відносинах з третіми особами є чинним та до нього перейшли обов`язки заставодавця вказаного автомобіля і він не може вважатися добросовісним набувачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вказує, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що не можуть бути задоволені, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Chevrolet, моделі: Lacetti, типу: загальний легковий, седан-В, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , дата реєстрації автомобіля за позивачем 11 червня 2016 року.

04 червня 2019 року відносно вказаного транспортного засобу було зареєстроване приватне обтяження на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу майна від 13 лютого 2007 №0, обтяжувачем є ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», боржником - ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду від 02 грудня 2009 у справі № 2-2616/09 звернуто стягнення на предмет застави - рухоме майно, а саме: автомобіль марки Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_1 , легковий седан бежевого кольору, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , для задоволення вимог АКІБ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору № 0 від 13 лютого 2007 року в розмірі 18 124,63 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 червня 2009 року становить 138 051,77 грн.

На виконання вказаного судового рішення відкрито виконавче провадження № 19004109 від 08 квітня 2011 року, при цьому, у виконавчому провадженні накладено арешт на вказаний автомобіль.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 10 червня 2024 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2616/2009 виданого 23 квітня 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» з направленням його за підвідомчістю до ВДВС Оболонського РУЮ.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 у справі № 755/20383/19 заяву ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих листів задоволено. Замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» у справі № 2-2616/09 та видано у вказаній справі дублікат виконавчого листа.

Оскільки транспортний засіб боржника не був реалізований у виконавчому провадженні, після набуття прав заставодержателя за зареєстрованим обтяженням, 04 червня 2019 року відповідачем внесено до державного реєстру відповідний запис про обтяження транспортного засобу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Оскільки застава автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_3 банком не була належним чином зареєстрована і автомобіль відчужувався в період, коли цей автомобіль не перебував під обтяженням - ОСОБА_1 на момент придбання автомобіля був добросовісним набувачем.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ст. 3 цього Закону, заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.

Право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та впливає на чинність договору застави (ст. 16 ЗУ «Про заставу»).

Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про заставу» застава, припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Частиною 1 ст. 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України наведеними у постановах від 03 квітня 2013 року в справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року в справі № 6-168цс14 та Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 463/3582/17 (провадження № 61-13383св19) та від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються: відомості про обтяжувача, відомості про боржника, посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації, відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.

Частиною 1, 2 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року в справі № 333/6700/15-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 573/1105/17, від 25 листопада 2019 року в справі № 757/17150/17-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 619/4033/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18, від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час реєстрації права власності за ОСОБА_1 на спірний транспортний засіб, тобто станом на 11 червня 2016 року - останній не перебував під обтяженням.

На момент набуття ОСОБА_1 у власність автомобіля (11 червня 2016) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про його обтяження.

Також судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що застава автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_3 банком не була належним чином зареєстрована і автомобіль відчужувався в період, коли він не перебував під обтяженням, а тому, ОСОБА_1 на момент придбання автомобіля був добросовісним набувачем.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

В поданій до суду заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати позивача на правову допомогу підтверджуються копією додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 73/03102023 від 03 жовтня 2023 року, актом про надання адвокатських послуг № 2 до Договору про надання правової допомоги №73/03102023 від 03 жовтня 2023 року, рахунком № 2/73/0310223 від 30 вересня 2024 року, копією платіжної інструкції від 08 жовтня 2024 року.

Відповідачем не надано доказів невідповідності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених позивачем витрат на адвокатські послуги, необхідності та підстав їх зменшення.

Судом враховується, що за результатами апеляційного розгляду, апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення.

Оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами розмір витрат понесених на правову допомогу, а відповідач не заявляв про їх неспівмірність складності справи чи обсягу виконаної адвокатом роботи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», місце знаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 40Х, ідентифікаційний код 34615314 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.