ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Константинова Р. Д. на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що на підставі договору оренди автомобіля від 24 жовтня 2022 року відповідач користування автомобілем «Mitsubishi lancer» д.н.з. НОМЕР_1 . 07 лютого 2023 року приблизно о 06-40 год. у м. Підгородне по вул. Харківська, 122 Дніпровського району Дніпропетровської області сталася пожежа автомобіля «Mitsubishi lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить позивачу. Внаслідок пожежі автомобіля позивачу, як власнику, було завдано матеріальних збитків.

Просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 204135,28 грн., яка складається із матеріальної шкоди завданої внаслідок пожежі автомобіля «Mitsubishi lancer» д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 151733 грн. 88 коп., інфляційних втрат у розмірі 3354 грн. 08 коп., трьох відсотків річних у розмірі 1047,59 грн., заборгованість за невиконання умов договору оренди у розмірі 47999,73 грн.; моральну шкоду у розмірі 100000 грн.; судові витрати по оплаті послуг судового експерта у розмірі 4500 грн. 00 коп., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн., по 500 грн за кожне судове засідання та витрати по оплаті судового збору у розмірі 2041,35 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог виключно через недоведення позивачем причинно-наслідкового зв`язку між пожежею автомобіля та діями відповідача. Відповідач є відповідальною особою за забезпечення належного технічного стану автомобіля, яким він користується і так як пожежа сталася під час перебування автомобіля у його володінні і користуванні, то саме він несе майнову відповідальність за завдану шкоду в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Константинов Р. Д. та представник ОСОБА_2 -адвокат Трофімова О.А.. Від ОСОБА_3 надійшла заява розглядати справу у його відсутність.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 14 листопада 2019 року, та ОСОБА_2 було укладено договір оренди автомобіля СХМ 128067 «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

07 лютого 2023 року о 06-40 год. в Дніпропетровській області, Дніпровському районі, м. Підгородне по вул. Харківська, 122, сталася пожежа автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується актом про пожежу від 07 лютого 2023 року.

В результаті пожежі транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 був пошкоджений, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля, пошкодженого внаслідок пожежі становить 151733 грн. 88 коп., про що свідчить висновок №9479 судового експерта-автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 23 лютого 2023 року.

Договором від 24 жовтня 2022 року були передбачені наступні умови.

Пункт 1.1 Договору передбачає, що орендодавець зобов`язується передати у тимчасове володіння та користування орендарю легковий автомобіль, вказаний в акті прийому-передачі автомобіля, який є додатком до Договору, а орендар зобов`язується виплачувати орендодавцю оренду плату за користування автомобілем та повернути його в порядку, встановленим цим Договором.

Згідно п. 2.1.1. Договору прийом та передача автомобіля здійснюється по акту прийому-передачі(Додаток №1 до Договору).

Відповідно до п. 2.2.1.-2.2.2. Орендар зобов`язаний оглянути стан та комплектацію автомобіля та прийняти його від орендодавця, підписавши акт прийому-передачі автомобіля. Орендар зобов`язується використовувати автомобіль в суворій відповідності до його призначення, дотримувати ПДР, нести відповідальність за дотриманням вимог з профілактики та обліку ДТП, утримувати автомобіль в технічно справному стані, мати при собі необхідні документи, необхідні для співробітників поліції. Орендар зобов`язується суворо дотримуватися всіх вимог експлуатації транспортного засобу.

Стороною відповідача не заперечувався факт укладення договору та перебування автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н. НОМЕР_1 у його користуванні.

Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 зазначено, що транспортний засіб, який не рухався (зберігався на автостоянці), але спричинив завдання шкоди внаслідок його загоряння через технічну несправність електричної чи паливної системи, слід кваліфікувати як джерело підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не через його можливість рухатись, а через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди). Транспортний засіб, який не використовується (зберігається), створює ймовірне підвищене заподіяння шкоди через неможливість повного контролю з боку особи у процесі його використання за умови наявності у відповідного транспортного засобу небезпечних конструктивних елементів (зокрема, паливна та електрична системи автомобіля). Для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України не має значення, чи використовує він таке джерело за призначенням. Визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам.

Таким чином, для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки визначальною рисою є спричинення шкоди третім особами або майну інших осіб. Тобто застосування положень статті 1187 ЦК України матиме місце в тому випадку, коли шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки іншим особам або майну інших осіб, а не самому джерелу підвищеної небезпеки.

З`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що стаття 1187 ЦК України передбачає випадки відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки третім особам, а не самому джерелу підвищеної небезпеки, і в даному випадку необхідно застосовувати положення статті 323 ЦК України.

Так, згідно зі статтею 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 772 ЦК України, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Стаття 772 ЦК України регулює розподіл ризику випадкового знищення або випадкового пошкодження речі, яка передана в найм. Втім змістовно назва статті 772 ЦК України ширша за її зміст, оскільки стаття 772 ЦК України визначає розподіл ризику лише у разі затримки наймачем повернення речі. Тому статтю 772 ЦК України належить тлумачити та застосовувати у взаємозв`язку із статтею 323 ЦК України. Такий правовий висновок викладено в постанові Верхового Суду від 22 вересня 2021 року у справі №207/3254/18.

За загальним правилом ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник (стаття 323 ЦК України). Сторони в договорі найму не позбавлені можливості застосувати статтю 323 ЦК України, яка є диспозитивною нормою, і передбачити, що такий ризик покладається на наймача і під час найму, а не лише в разі затримки повернення орендованої речі.

Суть правила про ризик випадкового знищення або пошкодження речі, яка передана в найм, зводиться до того, що: (а) коли майнові втрати (знищення чи пошкодження) настають за відсутності вини наймача або наймодавця, то за загальним правилом покладаються на власника (наймодавця); (б) при розподілі ризику в договорі найму таким чином, що він перекладений на наймача, то у разі випадкового знищення або пошкодження предмета найму наймач зобов`язаний компенсувати наймодавцю як власнику його майнові втрати. Це пов`язано з тим, що на наймача покладено ризик випадкового знищення або пошкодження.

Судом першої інстанції встановлено, що договір оренди транспортного засобу положень щодо відшкодування шкоди внаслідок випадкового знищення або пошкодження автомобіля не містить. За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку ризик випадкового знищення або пошкодження автомобіля покладений на позивача, як власника транспортного засобу.

Слід зазначити, що за правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач не займається діяльністю, яка пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Таким чином, посилання у позовній заяві на ст. 1187 ЦК України, як на підставу для відшкодування шкоди, є помилковим.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що пожежа, що призвела до пошкодження автомобіля позивача не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з діями чи бездіяльність відповідача і його вина в даній ситуації відсутня.

Окрім того, позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати, які нараховані у зв`язку з несплатою відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 151733,88 грн., однак оскільки вина відповідача не була встановлена, то застосування статті 625 ЦК України є неможливим, а факт наявності у відповідача заборгованості з відшкодування шкоди не було встановлено відповідним рішення суду. Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку,що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що упущена вигода може відшкодовуватися лише в тих випадках, коли встановлено наявність усіх ознак складу цивільного правопорушення. Оскільки в даному випадку вина та протиправна поведінка відповідача встановлена не була, то позовні вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди задоволенню не підлягають.

Позивач також вказував, що через пошкодження його транспортного засобу він зазнав моральної шкоди. Неправомірні дії відповідача призвели до його душевних страждань, стану постійного стресу, погіршення здоров`я, депресії, та спричиняє йому не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення матеріальної шкоди, у зв`язку з чим, й підстави для стягнення моральної шкоди, які в даному випадку є похідними вимогами, відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, оскільки судом не встановлено протиправність дій чи бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між ними та завданою позивачу шкодою, враховуючи відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційних скарг і зміни судового рішення немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 304135,28 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Константинова Р. Д. залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Судді: