ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7067/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Пічкур А.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та здійснити поділ рівними частками 50% на 50% вказаної квартири.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1984, який було розірвано 21.05.2024 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У період перебування у шлюбі, у 1987 році ОСОБА_2 , із врахуванням складу сім`ї, отримав від ВО «Київський радіозавод» житлову квартиру АДРЕСА_1 , та яку у 1994 році ним було приватизовано тільки на себе, тому за документами квартира належить саме відповідачеві, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1994. Позивач стверджує, що вони разом із чоловіком працювали на ВО «Київський радіозавод». Вказана квартира була надана підприємством із врахуванням всього складу сім`ї, що підтверджує факт безпосередньої участі позивача в отриманні вказаного житлового приміщення. Починаючи з 1987 року вони з відповідачем спільно проживали у вказаній квартирі, разом робили ремонт та купували меблі та інше майно. За цей час квартира істотно збільшилася у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат позивача, а тому вона має бути визнана спільною сумісною власністю подружжя та поділена між ними у рівних долях.

Ухвалою судді від 29.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 30.10.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації проживання, про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подавав, конверт із позовною заявою повернувся до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1984 по 21.05.2024, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

19.01.1994 ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло.

Таким чином, судом встановлено, що спірне майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, увідповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції від 19.06.1992, чинній на момент приватизації квартири) приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, чинній на момент приватизації квартири), якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації, тобто набуте за Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь в приватизації.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина перша-третя статті 89 ЦПК).

Позивачем не надано до суду доказів того, що вони набули взаємного права на державний житловий фонд, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме копії паспорта позивача, вона з 10.09.1985 і по даний час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про те, що участі в приватизації спірної квартири вона не брала.

Також матеріалами справи не підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру видавалася ОСОБА_2 із врахуванням всього складу сім`ї.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна квартира не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу між ними, оскільки ОСОБА_2 безоплатно отримав її в приватну власність у 1994 році, використавши своє право громадянина на приватизацію, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін.

Твердження позивача про те, що за період спільного проживання з чоловіком вартість квартири значно збільшилася, в тому числі за рахунок праці та вкладень позивача, суд відхиляє, оскільки на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано до суду жодних доказів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати у справі відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 18.12.2024.