Справа № 128/3342/19
Провадження № 22-ц/801/2476/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 рокуСправа № 128/3342/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В. В.,

суддів: Панасюка О.С., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року, постановлену у складі судді Фанди О. А. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду по земельній ділянці.

Заява обґрунтована тим, що вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю:

встановлено на користь ОСОБА_1 постійний безоплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0484, площею 0,1716 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 , на право проїзду на транспортному засобі до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0062, що належить ОСОБА_1 ;

визначено істотні умови земельного сервітуту: земельна ділянка, на якій встановлюється земельний сервітут, площею 0,1716 га із кадастровим номером :03:001:0484, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; площа земельного сервітуту 0,0163 га; строк дії земельного сервітуту постійно; вид сервітуту право проїзду на транспортному засобі; межі та конфігурація земельного сервітуту: в межах згідно з додатком № 1 до висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 7986/7987/20-21 від 15 березня 2021 року.

висновок експерта № 7986/7987/20-21 від 15 березня 2021 року визначено вважати невід`ємною частиною рішення суду.

Також було вирішено питання судових витрат.

Однак 15 лютого 2024 року із відповіді на адвокатський запит ОСОБА_2 стало відомо про те, що їй як власнику земельної ділянки площею 0,1716 га із кадастровим номером :03:001:0484 було нараховано земельний податок та сформовані наступні податкові повідомлення рішення:

№ 14041-13 від 30 червня 2016 року на суму 104,72 грн за 2016 рік;

№ 8 від 30.06.2017 року на суму 69,42 грн за 2017 рік;

№ -0228 віл 27.06.2018 року на суму 69,42 грн за 2018 рік;

№ 48155-5006-0228 від 24.06.2019 року на суму 111,08 грн за 2019 року;

№ 9-0228 від 30 червня 2020 року на суму 180,5 грн за 2020 рік.

При цьому рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року було встановлено на користь ОСОБА_1 постійний безоплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0484, площею 0,1716 га.

З урахування того, що за земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0484 було нараховано земельний податок, встановлений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року сервітут не може бути безоплатним.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що обставини, на які посилається ОСОБА_2 , не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України, не спростовують висновків суду та зводяться до незгоди з ухваленим судом рішенням.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року, скасувати вказане рішення та відмовити задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Береговий О. Ю., судді: Панасюк О. С., Сало Т. Б.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2024 року відкрито провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2024 року справу призначено до розгляду на 05 грудня 2024 року об 11 год. 15 хв.

05 грудня 2024 року, до початку розгляду справи по суті, згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 ЦПК України, головуючим суддею Береговим О. Ю. заявлено самовідвід у цій справі з підстав, встановлених в ч.5 ст.37 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2024 року заявлений головуючим суддею Береговим О. Ю. відвід було задоволено, справу передано на повторний автоматизований розподіл в частині заміни відведеного судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено суддю Оніщука В. В..

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів, справу призначено до розгляду на 19 грудня 2024 року о 10 год. 40 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у перегляді рішення за нововиявленими обставинами.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов: їх існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

У справі наявні усі умови для того, щоб віднести відповідні обставини до нововиявлених.

Так, нарахування земельного податку було здійснено податковими органами у 2016-2019 роках, відтак станом на момент звернення ОСОБА_1 у 2019 році до суду із позовом про встановлення сервітуту та судового розгляду цієї справи у ОСОБА_2 був наявний податковий борг.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що про існування податкових повідомлень-рішень ОСОБА_2 стало відомо лише 15 лютого 2024 року після отримання від ГУ ДПС у Вінницькій області відповіді на адвокатський запит. Податкові повідомлення-рішення були сформовані проте із невідомих причин не булу надіслані ОСОБА_2 , а тому вона не могла про них знати.

На думку скаржниці, суд першої інстанції, маючи інформацію про нарахування ОСОБА_2 земельного податку, прийняв би інше рішення про неможливість встановлення саме безоплатного сервітуту.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю:

встановлено на користь ОСОБА_1 постійний безоплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0484, площею 0,1716 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 , на право проїзду на транспортному засобі до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0062, що належить ОСОБА_1 ;

визначено істотні умови земельного сервітуту: земельна ділянка, на якій встановлюється земельний сервітут, площею 0,1716 га із кадастровим номером :03:001:0484, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; площа земельного сервітуту 0,0163 га; строк дії земельного сервітуту постійно; вид сервітуту право проїзду на транспортному засобі; межі та конфігурація земельного сервітуту: в межах згідно з додатком № 1 до висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 7986/7987/20-21 від 15 березня 2021 року.

висновок експерта № 7986/7987/20-21 від 15 березня 2021 року визначено вважати невід`ємною частиною рішення суду.

Вирішено питання судових витрат (а. с. 134-140, том 2).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (а. с. 177-180, том 2).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного суду від 05 липня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 223-228, том 2).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року без змін (а. с. 22-27, том 3).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року та Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року залишено без змін (а. с. 95-101, том 3).

Як видно із відповіді ГУ ДПС у Вінницькій обл. від 15 лютого 2024 року на адвокатський запит від 12 лютого 2024 року про надання інформації щодо нарахування та сплати земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0484 за період 2015-2023 роки ОСОБА_2 у відповідності до п.286.1 ст. 286 ПК України проведено нарахування земельного податку та сформовані податкові повідомлення-рішення:

№ 14041-13 від 30 червня 2016 року на суму 104,72 грн за 2016 рік;

№ 8 від 30.06.2017 року на суму 69,42 грн за 2017 рік;

№ -0228 віл 27.06.2018 року на суму 69,42 грн за 2018 рік;

№ 48155-5006-0228 від 24.06.2019 року на суму 111,08 грн за 2019 року;

№ 9-0228 від 30 червня 2020 року на суму 180,5 грн за 2020 рік.

21 грудня 2020 року проведено списання податкового боргу згідно п. 2-4 п. 10 розділу ХХ ПК України.

Відповідно до пп. 281.1.3 п. 281.1 ст. 281 ПКМ України ОСОБА_2 з 01 січня 2017 року надана пільга з земельного податку з фізичних осіб (пенсіонер за віком) за земельну ділянку площею 0,1716 га, цільове призначення ((02.01) для будівн. і обслуговування житл. буд., госп. будівель та споруд (села не більш, як 0,25 га) з кадастровим номером :03:001:0484.

Станом на 14 лютого 2024 року борг по сплаті земельного податку відсутній (а. с. 242, том 3).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У постанові Великої Палати Верхового Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7згв22, зроблено висновок, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 345/1362/20, провадження № 61-8675св21, зроблено висновок, що обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22).

У справі, що переглядається, не погоджуючись із встановленням безоплатного сервітуту на користь ОСОБА_1 та звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2022 року та із апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року, ОСОБА_2 зазначила, що нововиявленою обставиною у справі є нарахування їй протягом 2016-2020 років земельного податку, про що їй стало відомо лише 15 лютого 2024 року.

Проте апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, вважає, що зазначена обставина не є нововиявленою у розумінні процесуального закону.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України).

Згідно із п. 14.1.72. ч. 14.1 ст. 14 К України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення місцевим судом) земельний податок це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (пп. 269.1.1. ч. 269.1 ст. 269, пп. 270.1.1. ч. 270.1 ст. 270 ПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення місцевим судом).

Відповідно до ч. 287.1. ст. 287 ПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення місцевим судом) власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Отже, ОСОБА_2 як власник такої земельної ділянки зобов`язана була знати про власний обов`язок сплати земельного податку. Відомостей про неотримання нею відповідних податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять.

Як зазначалося, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 питання плати за сервітутом не ставила, а тому це питання не входило до предмету доказування у цій справі.

Таким чином нарахування земельного податку ОСОБА_2 у 2016-2020 роках не є нововиявленою обставиною, яка б дала підстави для перегляду та скасування рішення суду першої інстанції від 23 травня 2022 року про встановлення на користь ОСОБА_1 постійного безоплатного сервітуту щодо належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені ОСОБА_2 обставини не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди із судовим рішенням, і не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами в розумінні глави 3 розділу V ЦПК України, а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало