Справа № 156/950/24 Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є.
Провадження № 22-ц/802/1239/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 , на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29.12.2009 Іваничівським районним судом Волинської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2009 і до повноліття дитини. Постановою державного виконавця Нововолинського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 11.08.2015 було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання згаданого рішення суду.

Зазначає, що стягнення аліментів здійснювалось із заробітної плати боржника ОСОБА_2 у ВП «Шахта Бужанська». 23.04.2020 боржника було звільнено з роботи, після чого виконавче провадження було передано для подальшого здійснення виконавчих дій за територіальністю до Іваничівського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Позивачка вказувала, що ОСОБА_2 станом на 01.07.2024 має заборгованість з аліментних платежів у розмірі 81052,99 грн. Вважала, що оскільки відповідач допустив прострочення сплати аліментів, не дотримався належної дисципліни щодо їх сплати, то вона має правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за весь період з листопада 2019 року по липень 2024 року, яка становить 603907,76 грн. Водночас вказує, що розмір пені згідно із законом не може перевищувати 100% від суми заборгованості з аліментів, і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 пеню в розмірі 81052,99 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2019 року по липень 2024 року у розмірі 81052,99 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 30.06.2024 у розмірі 20000 гривень. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 298 гривень 87 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1974 гривні 02 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1480 гривень 51 копійка.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального права, вказує, що висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не було доведено обставин, які виключали б його вину у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина. Судом першої інстанції неправомірно було зроблено висновок про можливість зменшення суми пені, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що стягнення з відповідача на користь позивачки пені за визначений нею період є правомірним. Разом з цим, суд зважав на теперішній матеріальний та сімейний стан ОСОБА_2 а саме, взяв до уваги утримання ще двох малолітніх дітей та непрацездатної матері, відсутність регулярних доходів, наявність певного захворювання, котре зумовлює обмеження здатності до фізичної праці, застосував до правовідносин між сторонами спору положення ч.2 ст. 196 СК України щодо зменшення розміру неустойки (пені) до розміру 20000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Судом встановлено, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 29.12.2009 у справі № 2-236/2009 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2009 і до повноліття дитини. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.01.2010, судом видано виконавчий лист 25.01.2010, який звернуто до примусового виконання (а. с. 8).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 11.12.2012 у справі № 0303/1386/2012 шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , було розірвано, вказане рішення набрало законної сили 26.12.2012 (а. с. 6).

08 грудня 2014 року позивачка уклала новий шлюб з ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 (а. с. 9).

Згідно із розрахунком заборгованості з аліментів, складеним головним державним виконавцем Іваничівського відділу ДВС у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Цьох О. П., станом на 01.07.2024 розмір такої заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 81052,99 грн (а. с. 12-16).

Зі змісту реєстру розпоряджень по АСВП № 4838064 щодо стягнення аліментів з боржника ОСОБА_2 , наданого державним виконавцем на запит адвоката, вбачається, що відповідач здійснював сплату аліментів на користь позивачки нерегулярно, в період з 16.10.2018 по 20.05.2024 ОСОБА_2 здійснені 50 платежів на різні суми (а. с. 17-18).

Відповідно до інформації про виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини слідує, що відповідне виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця Нововолинського МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 11.08.2015. Державним виконавцем звернено стягнення на доходи боржника (заробітну плату), виконавчий документ 01.09.2015 переданий для виконання адміністрації ВП «Шахта Бужанська»; 16.04.2020 виконавчий документ передано до Іваничівського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для подальшого виконання за територіальністю. Постановою державного виконавця від 21.09.2023 накладено арешт на кошти боржника у банківських установах, постановою від 04.07.2024 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постановою від 10.07.2024 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а. с. 20-21).

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненій 03.06.2008 на ім`я ОСОБА_2 , відповідач працював у ВСП «Шахта № 1 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», у ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», звільнений з роботи 04.10.2019 за ч.3 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, з причини невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору. Відомості про подальше працевлаштування відповідача у трудовій книжці відсутні (а. с. 58).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 29.08.2024 № 0319-24-02498, наданих Нововолинською ДПІ ГУ ДПС у Волинській області, інформація щодо отримання ОСОБА_2 доходів відсутня (а. с. 59).

Із наданих відповідачем документів убачається, що він у другому шлюбі є батьком ще двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 60,61).

Постановою державного виконавця Іваничівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 18.02.2019 відкрито виконавче провадження № 58223512 щодо виконання виконавчого листа у справі № 156/1133/18, виданого 27.12.2018 Іваничівським районним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 аліментів на утримання доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2018 і до повноліття дитини (а. с. 62).

Згідно з виписками з медичної карти стаціонарного пацієнта № 1240224, № 1242800 (терапевтичне відділення КНП «Нововолинська центральна міська лікарня») ОСОБА_2 проходив лікування в умовах медичного стаціонару в період з 09.01.2024 по 16.01.2024, в період з 09.04.2024 по 17.04.2024 з приводу захворювання суглобів (а. с. 63,64).

У своїх запереченнях відповідач вказував, що на його утриманні перебуває також мати ОСОБА_13 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок тяжкого захворювання (а. с. 65-69).

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги при зменшенні суми пені те, що відповідач на підставі письмових доказів довів, що був звільнений з роботи 04.10.2019, з того часу не був працевлаштованим, за період з І кварталу 2023 року по ІІ квартал 2024 року доходів не отримував, мав проблеми зі здоров`ям, страждає на певне захворювання суглобів, у січні та у квітні 2024 року проходив лікування в умовах медичного стаціонару. Також , що ОСОБА_2 на підставі ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати ще двох малолітніх дітей доньку ОСОБА_12 та сина ОСОБА_14 .

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за визначений період у розмірі 20 000 грн, з урахуванням засад справедливості та розумності, є правомірним, так як зазначена санкція за ухилення від сплати аліментів буде стимулюватиме відповідача дотримуватися належної дисципліни щодо сплати аліментів та погашення наявної заборгованості.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період у розмірі 20 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не довів обставини, які би виключали його вину у простроченні сплати ним аліментів, є безпідставними, так як суд надав належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами та наданим ними письмовим доказам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків суду, які ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну правову оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14 жовтня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді