Дата документу 07.11.2024
Справа № 334/8851/23
Провадження № 2/334/275/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Александрової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду звернувся позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богач А.О. про визнання права власності.

04 жовтня 2023 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву.

В ході підготовчих дій, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню та зібрання відповідних доказів, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, ухвалою суду від 14.12.2023 року було витребувавно спадкову справу після померлого ОСОБА_3 , який згідно правовстановлюючих документів був власником 47/200 частки спірного будинку.

З копії спадкової справи, надісланої приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Н.В. вбчається, що після смерті ОСОБА_3 , спадщину за заповітом прийняла його дружина ОСОБА_2 , яка на теперешній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців не має.

Відповідно до положень ст. 51 частини 2, 3 ЦПК України, ухвалою суду від 25.01.2024 року, суд замінив відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , як співвласника спірного будинку.

З копії спадкової справи, надісланої Другою Державною нотаріальною конторою, що після смерті ОСОБА_5 , спадщину за законом на підставі ст.1261 ЦК України, прийняла його дружина ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 не залучалася судом у якості співвідповідача, оскільки за матеріалами справи, вона подарувала належні їй частки спірного будинку позивачу ОСОБА_1 .

З вищенаведених підстав, позивач уточнив свої позовін вимоги та просив суд припинити право власності ОСОБА_2 на 47/200 часток житлового будинку АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визначившись з характером спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, суд направив належному відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропонувати подати до суду у строк до 04 березня 2024 року відзив на позов або пояснення щодо позову.

Також, було повідомлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні, яке відбудеться 04.03.2024 року о 09 год.30 хв.

Відповідачка ОСОБА_2 отримала судову повістку про виклик до суду. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

У підготовчі судові засідання, призначені 04.03.2024; 24.04.2024; 22.05.2024; 08.07.2024 року відповідачка, відповідачка ОСОБА_2 також не з`являлася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Будь яких заяв, клопотань про відкладання розгляду справи суду не заявляла.

З вищенаведених підстав, ухвалою суду від 07.08.2024 року закрито підготовче судове засідання.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 за уточненим позовом.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату, місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, а також відповідно до частини одинадцятої статті 128ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Отже, обізнансть відповідача про день та час розгляду справи, для забезпечення захисту її інтересів та не порушення права на захист, а також з врахуванням тривалості провадження у даній справі ( з 29.09.2023 року) надає підстави суду розглядати справу за наявними у матеріалах справи доказів та пояснень представника позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу 1 12.1976 року набула у власність 47/100 частин житлового будинку з відповідною -істиною надвірних будов, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

26.12.1984 року, нотаріусом 2-ї Запорізької нотаріальної контори було видано ьілоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 , за яким спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 1/2 частки її майна, став ОСОБА_3 .

Таким чином, з вказаного часу, ОСОБА_3 стало належати -47/200 часток в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Інші 47/200 часток вказаного будинку, так і залишилися обліковуватися за з мерлою ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 26.04.2023 р., проте його частку у будинку за адресою: АДРЕСА_2 так ніхто і не успадкував.

Станом на 21 грудня 2020 року, будинок за адресою: АДРЕСА_2 з відповідними господарськими будівлями, обліковувався за наступними особами: ОСОБА_7 - 47/200 часток; ОСОБА_3 - 47/200 часток; ОСОБА_5 - 53/200 часток; ОСОБА_6 - 53/200 часток.

Вказане, з відповідними записами, підтверджується Технічним паспортом в будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 21.12.2020 р.

18 лютого 2021 року, між ОСОБА_6 (Дарувальник) і ОСОБА_1 (Обдаровуваний) було укладено договір дарування частки житлового будинку, відповідно до якого дарувальник передав безоплатно у власність Обдаровуваного, а Обдаровуваний прийняв у власність 53/100 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 91,6 кв.м, житловою 46,3 кв.м., що розташований на земельні ділянці загальною площею 0,0527 га, кадастровий номер якої: :04:027:0572.

На зазначеній земельній ділянці розташовані наступні будівлі та споруді житловий будинок літ.А, житлова прибудова літА; прибудова літ.а, прибудова літ.а гараж літ.Б; літня кухня літ.В, вбиральня літ.Г, погріб пг; паркани № 3,4,5,7, ворота № водопровід № 9,2; замощення I,II.

З вказаного слідує, що з 18.02.2021 року, будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності позивачу у розмірі 53/100 частки, а інші 47/200 та 47/200 залишилися обліковуватися за померлими особами ( ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ).

На теперішній час, позивачем було отримано Технічнг висновок № 6 від 20.07.2023 року, згідно якого слідує наступне: Відповідно до документів наданих замовником, на земельній ділянці (кадастровг номер: :04:027:0572) розташовані 2 житлових будинку - літ. «А» га літ. «А'» прибудовами та господарськими будівлями і спорудами.

Після ознайомлення з попередньою технічною документацією виявлено, що будинки були побудовані з різних матеріалів, мають різну висоту та різний р побудови, також мають окремі входи та виходи, не мають спільних приміщень в середи будинків і розділені фактично парканами на земельні ділянці з окремими заїздами.

Житловий будинок літ «А», який обліковувався за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (по 47/200 частки у кожного зруйнований та не придатний для житла: покрівля разом з перекриттям просіли середину будинку, фронтон повністю обвалився, що спричинило руйнування капітальні стін самого будинку і разом з ним відходження та руйнування прибудови (літ.а). У господарські будівлі, що по практичному розподілу належали власникам ці частини майна повністю зруйновані.

Враховуючи вищевказане, житловий будинок літ «А» з прилеглт господарськими будівлями не був проінвентаризований і виключений з площі як об`єкт нерухомого майна.

На земельній ділянці проінвентаризовано житловий будинок (ліг.А), які обліковувався за ОСОБА_1 (53/100 частки) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в якому виявлені зміни в площі будинку.

Таким чином, загальна та житлова площа будинку змінилась у зв`язку з переобладнання переплануванням, зміною призначених кімнат та ремонтними роботами, але згідно ст.2 п.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 № 191-19 переобладнання та перепланування, які не передбачають втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування не потребують отримання документів, що дають пра на їх виконання.

Отже, після інвентаризації була підрахована площа тільки житлового будинку (літ. А) загальна площа якого разом з прибудовою (літ.а) складає - 57,0 кв.м. житлова - 33,7 кв.м.

Таким чином, беручи до уваги технічний висновок № 6 від 20.07.2023 р. можна констатувати, що у зв`язку зі знищенням будинку літ А' та відповідних прибудов та господарських будівель, а також у відповідності до часток 47/200 та 47/200 належали ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які померли, обліковуване за ними право власності припинилося.

В свою чергу, будинок літ. А з відповідними прибудовами та господарськими будівлями, який належав Позивачу залишився єдиним об`єктом нерухомого майна розташованим на земельній ділянці з кадастровим номером :04:027:0572.

Внаслідок зазначених обставин та у зв`язку із здійсненням Позивачем переобладнання та перепланування такого будинку, які в свою чергу згідно законодавства не потребували отримання на це відповідних дозволів та документів, Позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом, визнати за собою право особистої приватної власності ча будинок АДРЕСА_2 .

Вказане зокрема обумовлюється ще й тим, що внаслідок руйнації одного з будинків та припинення у зв`язку з цим обліковуваного права власності померлих осіб, частка позивача, яка становила 53/100 вже не відповідає дійсності, оскільки за заведених обставин має складати 1, тобто вказаний будинок має належати позивачу на праві одноособової приватної власності.

Як слідує з п.5 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного пгпза у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних ;з-Узод. зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч.5 ст.319 ЦК України).

Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна.

Відповідно до вимог ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна.

Згідно із постановою Верховного Суду від 17.01.2019 по справі №708/254/18, умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно, згідно з вимогами ст.349ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Відповідно до п. 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. №1127 для державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) документ, відповідно до якого підтверджується факт такого знищення; 2) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такі документи було знищено одночасно із знищенням такого об`єкта).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч.2 ст.12 згаданого Закону, записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності, пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі. Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та необхідності застосування ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 року у справі № 922/1645/18.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння).

У постанові від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Враховуючи наведене, а також положення ст. 349 ЦК України, з якої законодавцем виключено посилання на те, що право власності на нерухоме майно, яке знищено, припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, слід дійти висновку про пріоритетність події у вигляді знищення майна перед її визнанням, як юридично значущим фактом державою у порядку ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У судовому засіданні доведено, що будинок літ. А, з прибудовою та господарськими спорудами, що згідно відповідних часток обліковувався за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є знищеними, а позивач здійснив переобладнанням та перепланування будинку за літ. А з відповідними господарськими спорудами, що відповідала його частці, у нього виникло право одноособової власності на таку річ (будинок) зі всіма прибудовами та господарськими будівлями, що йому приналежні і розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :04:02 7:05 72.

Положеннями п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унормовано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.І ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

За приписами п.9 ч.1 ст.21 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

У судовому засіданні достеменно встановлено, що спірне домоволодіння між позивачем та померлим ОСОБА_3 в натурі не виділялося. Для виділення часток кожного з власників, співвласникам необхідно замовити послугу з розроблення технічних паспортів на належну кожному з них частину будинку, які розроблялись на підставі експертного висновку про можливість поділу об`єкту нерухомого майна. Виділ у натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також має місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення у ізольовані квартири. У зв`язку з тим, що частина нерухомого майна, якою фактично користувався померлий ОСОБА_3 знищений, неможливо отримати висновок щодо технічної можливості поділу житлового будинку, та як наслідок неможливо укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Крім цього, у зв`язку зі знищенням фактичної частини майна померлого ОСОБА_3 без виділу її в натурі, немає підстав звернутися до державного реєстратора для внесення змін до державного реєстру про припинення права власності за відповідачем як спадкоємця після смерті спадкодавця.

А тому обставини, на які посилається позивач, встановлені судом під час їх перевірки достовірними, належними та допустимими доказами.

Отже, рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок АДРЕСА_2 є необхідним та надасть можливість останньому у належний спосіб здійснити державну реєстрацію свого права власності на вказаний будинок, тим самим забезпечити захист права власності Позивача на належне йому майно.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 3,12,15,16, 316,319,325,328,331,346 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 47/200 часток житлового будинку АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду або через Ленінський районний суд м.Запоріжжя .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Козлова Н. Ю.