Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7972/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини ввійшов Сертифікат право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, що посвідчене Сертифікатом НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_2 на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17346.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її чоловік батькао позивачки ОСОБА_3 , який проживав із спадкодавцем на момент смерті, проте спадкові права на майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Останнім місцем проживання якого було АДРЕСА_1 .

Після смерті батька відкрилася спадщина за законом на належне йому майно.

До складу спадщини ввійшли

- житловий будинок, який знаходить в АДРЕСА_1 .

-право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, що посвідчене Сертифікатом РН№166513, виданим на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17345;

- успадковане право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, що посвідчене Сертифікатом РН№166514, виданим на ім`я ОСОБА_2 на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17346.

Спадщину після смерті батька ОСОБА_3 прийняла позивач ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України.

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_3 .

Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, земельні ділянки.

У зв`язку з тим, що реєстрація права власності на померлу людину не може бути здійснена, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак її представник адвокат Хемишинець Е.І. подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи провести без їх з позивачкою участі.

Представник відповідача Виноградівської міської ради Закарпатської області до суду не з`явився, проте подав письмову заяву в якій просив слухати справу у його відсутності.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядкуст. 223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 (а.с.9).

Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадщини ввійшов Сертифікат право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, що посвідчене Сертифікатом НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_2 на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17346 (а.с.17 ).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її чоловік батько позивачки ОСОБА_3 , який проживав із спадкодавцем на момент смерті, про що свідчить довідка старости Боржавського старостинського округу від 18.06.2024 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_2 , спадкоємець ОСОБА_3 спадкові права на майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Останнім місцем проживання якого було АДРЕСА_1 (а.с.10).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с.7), копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8).

Після смерті батька відкрилася спадщина за законом на належне йому майно.

До складу спадщини ввійшли

- житловий будинок, який знаходить в АДРЕСА_1 , який завершений будівництвом у 1990 році, та згідно довідки старости Боржавського старостинського округу від 30.07.2024 року, рахується за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені (а.с.15, 18, 19-23

-право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, що посвідчене Сертифікатом НОМЕР_2 , виданим на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17345 (а.с.16);

- успадковане право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах вартістю 2554 грн, що посвідчене Сертифікатом РН№166514, виданим на ім`я ОСОБА_2 на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17346 (а.с.17).

Спадщину після смерті батька ОСОБА_3 прийняла позивач ОСОБА_1 на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки проживала разом із спадкодавцем на момент смерті (а.с.14)

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_3 .

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Для оформлення спадщини позивач звернулася до нотаріальної контори, але отримала відмову, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, земельні ділянки (а.с.24-25).

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з тим правовстановлюючі документи на житловий будинок не виготовлено, а оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай) у позивачки відсутні, від так отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку позивач не має можливості.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч.1ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Нормами ч.3. ст.3 Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З роз`яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положеньКонституції УкраїнитаЦК Українивбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.

В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: « Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України,громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.

Згідно з ст.1225 ЦК України,право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст.125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Згідно положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.5,16,328,392,1218,1220,1222,1225,1261,1265,1268 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , набуте в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 право власності на наступне майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ;

- право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах, що посвідчене Сертифікатом РН №166513, виданим на ім`я ОСОБА_3 на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17345;

- право на земельну частку (пай) розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах, що посвідчене Сертифікатом РН№ 166514, виданим на ім`я ОСОБА_2 на підставі Рішення Виноградівської РДА від 27.03.1997 №138, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №17346.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ГоловуючийВ. В. Леньо