П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Київ

Справа №758/7233/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/13275/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Гребенюка В.В. 10 квітня 2024 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований у Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) за №1167.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 17 серпня 2021 року він з відповідачем уклали шлюб. У подружжя дітей не має. Позивач посилався на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 серпня 2021 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1167;

Рішення суду мотивоване тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.Шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій вона зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та неправильним їх дослідженням і оцінкою.

Відповідач вказує на те, що з ОСОБА_2 вони проживали разом однією родиною без реєстрації шлюбу у період з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , потім одружились і з 17 серпня 2021 року по теперішній час проживали у зареєстрованому шлюбі. Однак, суд першої інстанції розірвав шлюб навіть не вислухавши думки відповідача, оскільки вона не була присутня в судовому засіданні у зв`язку з перебуванням на лікарняному, про що заздалегідь попередила суд. Таким чином, суд першої інстанції порушив її процесуальні права, оскільки не надав змоги висловити свою позицію та подати клопотання про надання строку на примирення, та не з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач зазначає, що вона заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що збереження сім`ї можливо і це буде відповідати інтересам чоловіка і дружини.

Просить апеляційний суд усунути порушення суду першої інстанції та надати позивачу і відповідачу шестимісячний строк на примирення.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в апеляційній скарзі просила надати сторонам строк у 6 місяців на примирення, та вказувала на те, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, а тому вона була позбавлена можливості подати клопотання про надання строку на примирення.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Розглядаючи клопотання відповідача про надання строку для примирення, колегія суддів, з`ясувавши причини і обставини спору, заперечення позивача висловлене ним в позовній заяві щодо надання строку для примирення, не вбачає доцільності в наданні сторонам строку на примирення.

Крім того, протягом всього розгляду справи в суді першої інстанції, який тривав 10 місяців, сторони не примирились, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, тобто сімейні стосунки сторін фактично припинені. Апеляційним судом також встановлено, що станом на час розгляду справи сторони проживають окремо, примирення не відбулось, а тому доцільності в наданні строку на примирення не вбачається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та її представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

17 серпня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17 серпня 2021 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1167 (а.с. 4).

Позивач з відповідачкою спільних дітей не мають.

В червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, і в ході розгляду справи наполягав на його задоволенні.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечувала щодо задоволення позову, що вбачається з поданої нею заяви про розгляд справи в загальному провадженні а також з клопотання про надання строку на примирення /а.с. 22,23, 25,26/.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року в задоволенні заяви про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та клопотання про надання строку на примирення було відмовлено /а.с. 46,47/.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.Шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач просила про надання строку на примирення тривалістю у 6 місяців. Судом першої інстанції було розглянуто вказане клопотання і відмовлено у його задоволенні. Однак справа в провадженні суду першої інстанції перебувала 10 місяців, а отже у сторін була можливість для примирення, але за весь цей час між сторонами примирення так і не відбулось.

Таким чином, доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції справа була розглянута за відсутності відповідача, що позбавило її можливості надати свої заперечення щодо розірвання шлюбу та подати клопотання про поновлення строку на примирення, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначав, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично припинились внаслідок відсутності спільних поглядів на подальше сімейне життя, з квітня 2023 року вони не пов`язані спільним побутом та не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного. Стосунки між ними стали напруженими, виявились різні погляди на життя та сімейні відносини, що провокує виникнення постійних конфліктів, що в свою чергу негативно відображається на психологічному та емоційному стані. Також позивач зазначав, що не вважає за можливе відновлення сімейних стосунків, оскільки сім'я розпалась остаточно, і терміну для примирення не потрібно.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо не з`ясування судом першої інстанції її позиції щодо розірвання шлюбу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, за змістом ст.ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участь у справі.

Заява відповідачки ОСОБА_1 про надання строку для примирення, свідчить про те, що відповідач була обізнана про те, що в суді перебуває вказана справа, з її предметом та підставами позову, а тому мала змогу надати свої письмові пояснення та заперечення з приваду заявлених позовних вимог.

А тому право сторін на поданнядоказів та надання особистих пояснень не було порушено, розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за відсутності сторін, однак не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення.

Посилання відповідачки на те, що твердження суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, не відповідає дійсності та жодними доказами не підтверджений, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки будь-які докази того, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справах відсутні, та відповідачем не надані, напроти, при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.

Таким чином, відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 16 грудня 2024 року.