Єдиний унікальний номер 464/597/24
Провадження № 2/448/257/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
14.05.2024 року м.Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючий - суддя Юрій БІЛОУС,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 ,
суть спору: про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
учасники справи:
позивачка ОСОБА_5 , не з`явилася (заява),
відповідач ОСОБА_6 , не з`явився,
І. Короткий виклад обставин справи:
Громадянка ОСОБА_7 (надалі Позивачка) звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 07.11.2018 року між Позивачкою та громадянином ОСОБА_8 , (надалі Відповідачем) було укладено шлюб, який зареєстрований Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом за №365. Від даного шлюбу, у сторін народилася дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стверджує, що спільне сімейне життя сторін не склалося, фактичні шлюбні стосунки між ними припинені, тривалий час проживають окремо, втратили почуття любові та поваги один до одного. Наголошує, що сім`я сторін розпалася остаточно. Залишатися і надалі у такому шлюбу наміру не має, примирення не бажає.
Покликається на те, що відповідач ОСОБА_8 ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, інших осіб на утриманні немає, працездатний, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини.
З огляду на вищевикладене, просила суд розірвати шлюб між нею, позивачкою і відповідачем, а також стягувати з відповідача в її, позивачки, користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_10 , у розмірі 2700 грн., але не менше частини з усіх видів його доходу (заробітку).
ІІ. Позиція учасників процесу:
В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відзив від відповідача ОСОБА_8 на адресу суду не надходив.
Суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
05.03.2024 року судом постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначено розгляд даної цивільної справи.
ІV. Обставини справи, встановлені судом:
Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 07.11.2018 року Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом за №365.
У даному шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як слідує із викладеному у позовній заяві пояснення позивачки, подружжя вже тривалий час, не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально, між сторонами відсутні почуття любові та довіри один до одного.
Позивачка несе моральні страждання, тому наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає.
Як встановлено судом, згоди щодо утримання малолітньої дочки ОСОБА_10 між батьками (сторонами у справі) не досягнуто.
Позивачка є працездатною, інших осіб на утриманні не має, однак її доходів не вистачає для належного утримання дочки, оскільки несе витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дитині, а також витрати на освітньо-виховний розвиток дочки та витрати на її лікування у разі необхідності.
Відповідач ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я, є працездатним, офіційно працевлаштований, інших осіб на утриманні не має, має можливість працювати та отримувати дохід, однак добровільно не надає кошти на утримання дочки, не піклується про її матеріальне забезпечення.
Доказів, які б підтверджували, що відповідачу встановлена група інвалідності і такий не може працювати матеріали справи не містять та такі стороною відповідача не долучалися в судовому засіданні.
Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , 2019р.н., копією паспорта позивачки, та іншими матеріалами справи.
V. Застосоване судом законодавство:
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.
Згідно статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.
Відповідно до статті 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.
Згідно статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У відповідності до статті 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.
Припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.
Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно статті 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.
При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Змістом статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положеннями статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
VІ. Висновки суду:
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи ту обставину, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя « ОСОБА_11 » і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, а тому їх шлюб слід розірвати.
Щодо стягнення з відповідача аліментів, то судом враховано матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також стан здоров`я дитини та ту обставину, що позивачка несе витрати по утриманню дочки, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач ухиляється від утримання дитини.
Окрім цього, судом враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.
У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 2700 грн., але не менше 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.
Як відомо із змісту статтей 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.
При цьому, позивачка ОСОБА_7 просить стягнути аліменти одночасно двома способами, що не передбачено СК України.
На переконання суду, позивачка ОСОБА_7 , відповідно до ст.81 ЦПК України, в процесі розгляду справи довела можливість сплачувати відповідачем аліменти саме в розмірі 2700 грн. щомісячно.
Беручи до уваги усі наведені обставини, працездатність відповідача, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, керуючись принципами розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, а також враховуючи, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 .
Виходячи з вимог статті 430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
VIІ. Судові витрати:
Виходячи з вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім цього, з статті 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Із статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. в дохід Держави.
Щодо стягнення судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, то враховуючи думку сторони позивача, яка не заявляла вимог про стягнення судового збору, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу слід залишити за позивачкою.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 280-283 ЦПК України,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 07 листопада 2018 року Сихівським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) за актовим записом за №365.
Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: с.Волостків, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти, в твердій грошовій сумі, на утримання малолітньої дитини: дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
В задоволенні решти заявлених вимог сторони позивача відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: с.Волостків, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , у дохід Держави судовий збір в розмірі 1211 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.
Копію рішення, після набрання ним законної сили, надіслати до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Міністерства юстиції України Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Повний текст судового рішення складено 20.05.2024 року
Відомості щодо учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: с.Волостків, Яворівського району Львівської області, РНОКПП: НОМЕР_2 .
Суддя Юрій БІЛОУС