Справа № 450/2289/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/1977/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 Луцюка Олександра Ігоровича на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання майнових прав на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили, а саме:

1) Заборонено ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

2) Заборонено ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

3) Заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що стороною позивача не долучено жодного доказу, а саме технічного паспорту, проекту чи інше, які б підтверджували, що квартира АДРЕСА_2 загальною проектною площею 70,56 кв.м. будується саме за зазначеною адресою. Без таких документів неможливо ідентифікувати об`єкт стосовно якого був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, як і встановити його існування. Позивачкою не надано доказів, які б підтверджували вчинення або підготовку до вчинення ОСОБА_3 конкретних дій, спрямованих на розпорядження, обтяження, укладення будь-яких правочинів з іншими особами щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , чи будь-яких інших дій, що можуть призвести до неможливості виконання рішення суду. Стверджує, що позовна заява не містить вимог до ОСОБА_3 , як і належного обґрунтування з посиланням на докази порушення ОСОБА_3 будь-яких суб`єктивних прав позивачки, існування між ними будь-яких юридичних відносин, а тому слід вважати, що спір між позивачкою та ОСОБА_3 відсутній. ОСОБА_3 не є учасником правовідносин, з яких виник спір. Поза увагою суду залишився той факт, що договір простого товариства від 13.10.2021 був припинений станом на дату укладення між позивачем та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до п.5.1. договору простого товариства від 13.10.2021 перебіг строку дії цього договору починається з моменту його підписання всіма учасниками і діє до досягнення мети, передбаченої п.1.1 договору, але в будь-якому випадку до 12.10.2022. Таким чином, ОСОБА_1 не мав права укладати договір купівлі-продажу майнових прав з позивачкою, оскільки на момент його укладення не володів відповідними майновими правами та не був уповноваженою особою простого товариства. У зв`язку з цим, відносно ОСОБА_1 було відкрите кримінальне провадження за ч.3 ст.15, ч.4 ст.190 КК України (шахрайство вчинене у великих розмірах) та ОСОБА_3 визнано у цьому кримінальному провадженні та залучено, як потерпілого. Вважає, що суд дійшов передчасного висновку про наявність спору між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , та про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборон ОСОБА_3 вчиняти певні дії щодо належних йому майнових прав.

Просить скасувати ухвалу в частині накладення заборони ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року у справі №450/2289/24 в частині накладення заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 . В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову в частині накладення заборон, продубльованих в пунктах 2, 3 прохальної частини апеляційної скарги - відмовити. Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року в частині накладення заборони ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 - залишити без змін.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Як убачається з матеріалів справи, у травні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання майнових прав на квартиру, та просила визнати за ОСОБА_4 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовувала тим, що 13.10.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір простого товариства (договір про спільну діяльність), який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Віблим Л.3. та зареєстровано в реєстрі за номером 1128. З метою залучення грошових коштів задля досягнення мети договору про спільну діяльність, в межах реалізації повноважень уповноваженої особи, 16.11.2023 ОСОБА_1 було укладено з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору купівлі-продажу майнових прав, продавець продає, а покупець купує майнові права на об?єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Згідно з п. 1.2. договору купівлі-продажу майнових прав, сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1.5. вказаного договору купівлі-продажу майнових прав, покупець реалізує (здійснює) отримані майнові права шляхом отримання об?єкта нерухомості за актом передання-прийняття, набуття та оформлення права власності на об?єкт нерухомості з отриманням правовстановлюючих документів на об?єкт нерухомості в порядку, передбаченому законодавством. Згідно з п. 2.2. договору купівлі-продажу майнових прав, загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає: 1 852 200 грн. Відповідно до п. 2.3. договору, загальну вартість майнових прав, яка зазначена у п. 2.2. цього договору, покупець сплатив продавцеві у повному обсязі до моменту підписання цього договору. Станом на січень 2024 року, багатоквартирний будинок був збудований та готовий до прийняття в експлуатацію. Проте, не зважаючи на це, станом на момент подання цієї позовної заяви, багатоквартирний будинок досі не прийнятий в експлуатацію, а ОСОБА_1 , як уповноважена особа простого товариства, так і не передав їй придбану нею квартиру.

Разом із позовною заявою ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням законної сили, а саме: 1) заборонити ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ; 3) заборонити органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у цій справі є цілком виправданий та підлягає до задоволення.

З таким висновком суду колегія погоджується повністю.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір, який стосується питання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Також, із виділених матеріалів справи убачається, що 13.10.2021 між відповідачами по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір простого товариства (договір про спільну діяльність), який було посвідчено приватним нотаріусом ЛРНО Віблим Л.З., реєстровий номер 1128.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору простого товариства, сторони зобов`язувалися шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0120 в порядку, передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим договором.

Згідно з розділом 2 договору простого товариства (договору про спільну діяльність), для досягнення мети договору, вклади сторін були розподілені наступним чином:

- ОСОБА_3 як вклад у спільну діяльність вносить право користування земельною ділянкою площею 0,4167 га, яка розташована у с.Зубра Пустомитівського району (на даний час Львівського району) Львівської області (кадастровий номер :01:001:0120); цільове призначення земельної ділянки 02.04 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

- ОСОБА_1 як вклад у спільну діяльність вносить грошові кошти необхідні для будівництва будинку та здачі його в експлуатацію, професійні знання та вміння у галузі будівництва.

Відповідно до п.2.4 договору простого товариства, визначення розміру частки права спільної часткової власності сторін на майно, грошові кошти, отримані в результаті спільної діяльності та розподіл отриманого в результаті спільної діяльності майна ( квартир, нежитлових приміщень, грошових коштів) здійснюється сторонами відповідно до додатку №1 цього договору.

Згідно з п.4.1 договору простого товариства, ведення спільних справ за цим договором за спільною згодою учасників товариства, що засвідчується їх підписами на цьому договорі, доручається уповноваженій особі Січкару В.М.

Відповідно до п.4.2 договору простого товариства, уповноважена особа діє на підставі цього договору. Уповноважена особа є повноважним представником учасників товариства та здійснює керівництво всією спільною діяльністю в межах наданих йому повноважень для досягнення поставленої цим договором мети.

У пункті 4.3.2 договору простого товариства зазначено, що уповноважена особа, зокрема, має право вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, необхідні для досягнення мети, передбаченої п.1.1 цього договору.

Відповідно до п.п.1.1.1., 1.1.2. додатку №1 до договору простого товариства (договір про спільну діяльність) від 13.10.2021, ОСОБА_3 належить частка у розмірі 90% будинку, квартир та нежитлових приміщень у ньому; ОСОБА_1 належить частка у розмірі 10% будинку, квартир та нежитлових приміщень у ньому.

З метою залучення грошових коштів задля досягнення мети договору про спільну діяльність, в межах реалізації повноважень уповноваженої особи, 16.11.2023 року ОСОБА_1 (продавець) було укладено із ОСОБА_4 (покупець) договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру (а.с.13-16).

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно з п.1.2 договору купівлі-продажу майнових прав, сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є квартира АДРЕСА_1 .

За змістом п.2.2 договору купівлі-продажу майнових прав, загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає 1 852 200,00 грн, що станом на момент укладення цього договору відповідно до комерційного курсу обміну валют становить еквівалент 49 392 доларів США.

Згідно з п.2.3 договору купівлі-продажу, загальну вартість майнових прав, яка зазначена у п.2.2 цього договору, покупець сплатив продавцеві у повному обсязі до моменту підписання цього договору.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що Міськевич є власником земельної ділянки площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0120(а.с.27)

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт незавершенного будівництва, одного із об`єктів у якому стосується даний спір; має чинний дозвіл на виконання будівельних робіт, і відповідно має потенційну можливість укладати правочини з іншими особами щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у даній справі, слід вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, заборона вчинення дій щодо розпорядження, обтяження, укладення будь-яких правочинів відносно майнових прав на квартиру, що знаходиться в об`єкті незавершенного будівництва забезпечить належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення.

За таких обставин, заходи забезпечення слід вважати співмірними із позовними вимогами. Також, слід вважати що наявні потенційні загрози для виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тому, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а, також, не вплинуть на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Твердження апелянта про те, що до ОСОБА_3 не пред`явлено позовних вимог, колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно договору від 13.10.2021 діяльність відповідачів є спільною. Також квартира АДРЕСА_5 знаходиться на земельній ділянці, площею 0,4167 га, (кадастровий номер :01:001:0120), яка належить ОСОБА_3 .

Доводи ОСОБА_3 про те, що він не є учасником правовідносин, з яких виник спір та у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачкою з огляду на те, що попередній договір купівлі-продажу квартири укладений із ОСОБА_1 в порушення вимог п.5.1 договору простого товариства від 13.10.2021 та який при укладенні договору діяв виключно від свого імені та у своїх інтересах, стосується суті спору та при вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджується.

Решта доводів скарги аналогічно стосуються спору по суті та не можуть бути досліджені в межах вирішення питання забезпечення позову.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.12.2024

Головуючий

Судді