Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Фазикош О.В., секретаря судового засідання Цмур В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 13.12.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.12.2024 року.

ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2024 року у справі відкрито провадження.

У заяві вказано, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Заінтересована особа, ОСОБА_2 , її сино також був зареєстрований за вказаною адресою до 22.01.2008р. У зв`язку, з тим, що останній не має свого житла він продовжує проживати в будинку, декілька років. Заявник зазначає, що потерпає від насильства в сім`ї зі сторони ОСОБА_2 , який систематично вчиняє психологічне насильство, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, вчиняє психологічний тиск та інші подібні протиправні дії.

Заявник зазначає, що наведене підтверджується постановами Ужгородського міськрайонного суду та терміновими заборонними приписами стосовно кривдника. За її твердженням неодноразові звернення за захистом до правоохоронних органів не дали належного результату.

При обґрунтуванні вимог заявник покликається на ч. З ст. 294, п. 1 ч. 1 ст. 350-2, ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, ч. 2 ст. З, п. п. З, 6, 7, 8, 14 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 21, ст. 24, ч.ч. 2, 3 ст. 26, п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ч.1 ст. 270 ЦК України, рішення ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», п. 68177, «Епеа v. Italy» (GC), n. 55182, «Idalov v. Russia» (GC), 91183, «Ireland v. the UK», «Chahal v. the UK», n. 145, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявник просить суд: видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 6 (шість) місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження: - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебування в місці проживання (перебування) та місці реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближення на 100 м до місця проживання (перебування), місця реєстрації, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно прохальної частини заяви ОСОБА_1 просить справу розглядати за її відсутності.

Заява до суду надійшла 15.11.2024, розгляд справи судом призначено на 20.11.2024. У зв`язку із неявкою заінтересованої особи, та відсутністю підтвердження про отримання ними судової повістки про виклик у судове засідання, розгляд справи відкладено на 02.12.2024 та в подальшому на 13.12.2024.

Заявники в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином, про дату та час розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Згідно прохальної частини заяви ОСОБА_1 просить справу розглядати за її відсутності.

Від представника заявника адвоката Пачута О.М. на адресу суду 02.12.2024 року надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явився повторно, про дату та час розгляду заяви повідомлявся належним чином, письмових пояснень, заяв та клопотань від ОСОБА_2 , на адресу суду не надходило.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до ст. 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною у пунктах 3 і 4 частини першої статті 350-2 цього Кодексу, - процесуальне становище особи, яка подає заяву, із зазначенням її імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а також ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) дитини або недієздатної особи, в інтересах якої подається заява, місце її проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, якщо такі відомі; 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З нею разом також проживає її син ОСОБА_2 , який за вказаною адресою був зареєстрований за вказаною адресою до 22.01.2008р. На підтвердження вказаному до матеріалів справи додано копію будинкової книги.

Разом із тим, як вказано в заяві про видачу обмежувального припису, у зв`язку, з тим, що останній не має свого житла він продовжує проживати в будинку, разом із заявником.

При цьому, заявник зазначає, що декілька років вона потерпає від насильства в сім`ї зі сторони ОСОБА_2 , який систематично вчиняє психологічне насильство, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, вчиняє психологічний тиск та інші подібні протиправні дії.

На підтвердження вказаних обставин, заявником додано:

копію постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2020 року №308/5222/20, якою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбачено ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. А саме за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї мами ОСОБА_2

копію постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2021 року №308/4501/21, якою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбачено ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. А саме за вчинення домашнього насильства відносно своєї мами ОСОБА_2

копію постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.01.2024 року №308/84/24, якою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбачено ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. А саме за вчинення домашнього насильства відносно своєї мами ОСОБА_2

копію термінового заборонного припису від 24.11.2023 серії АА №115053 складеного відносно кривдника ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .

копію термінового заборонного припису від 06.11.2024 серії АА №273918 складеного відносно кривдника ОСОБА_2 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .

копію протоколу про адміністративне правопорушення від 07.11.2024 серії ВАД №247705 складеного відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за ч.2 ст. 173-2 КУПАп за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 1966 р.н. та за порушення умов заборонного припису від 06.11.2024 серії АА №273918.

Згідно відомостей, що наявні в автоматизованій системі документообігу суду Д-3 згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2024 року №308/18410/24 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення передбачено ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Варто зазначити, що згідно наведених доказів адреса проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказується як АДРЕСА_1 .

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких особи, які мають спільну дитину (дітей).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до положень п. п. 3, 4, 6, 7, 8, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону про запобігання домашньому насильству). Пункти 4, 14 та 17 статті 1 цього закону визначають поняття економічного, психологічного та фізичного насильства. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункти 6 та 7 частини першої статті 1 Закону про запобігання домашньому насильству).

Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону про запобігання домашньому насильству).

Стаття 26 Закону про запобігання домашньому насильству визначає серед спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Звертаючись до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису заявник вказує на те, що вона потерпає від насильства в сім`ї зі сторони ОСОБА_2 , який систематично вчиняє психологічне насильство, вчиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, вчиняє психологічний тиск та інші подібні протиправні дії.

На переконання суду, вказане заявником підтверджуються достатніми доказами, зокрема постановами суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_1 , терміновими заборонними приписами.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, а також викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини, дії ОСОБА_2 , по відношенню до постраждалої особи є проявом психологічного, насильства.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , є постраждалою особою від домашнього насильства психологічного характеру, так як систематично піддавалася протиправним діям зі сторони свого сина ОСОБА_2 , що підтверджує необхідність застосування спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме обмежувальний припис стосовно кривдника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису.

При цьому «оцінка ризиків» та «наявність ризиків» є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, медіа та іншими заінтересованими особами.

Частиною 1 ст. 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» (GC), n. 55182, «Idalov v. Russia» (GC), 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK» наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145).

З матеріалів справи вбачається, що заявник є постраждалою від дій заінтересованої особи, що мають ознаки домашнього насильства.

Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ст. 4 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» №2229- VIII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII).

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

За змістом Закону № 2229-VIII обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку судом встановлено, що заявником надані належні докази, зокрема відомості про складені відносно кривдника за її зверненням протоколи про адміністративні правопорушення згідно з якими судом винесено постанови про притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП.

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на вказане суд вважає необхідним та достатнім застосування до ОСОБА_2 такого заходу тимчасового обмеження, як заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебування в місці проживання (перебування) та місці реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближення на 100 м до місця проживання (перебування), місця реєстрації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 4 (чотири) місяці.

Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Щодо вимог заяви в частині: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наближення на 100 м до інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , варто зазначити, що такі місця та конкретні адреси заявником не вказано. Окрім того, з наданих суду доказів встановлено, що ОСОБА_2 , вчиняє домашнє насильство психологічного характеру по відношенні до постраждалої особи ОСОБА_1 саме за адресою її зареєстрованого місця проживання. На підтвердження обставин її переслідування з боку кривдника суду доказів не надано.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису в цій частині немає.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.(п. 9 ч.1 ст.1 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Суд приймає до уваги систематичність протиправних діянь кривдника, що за своїм характером є умисними, у вигляді домашнього насильства відносно потерпілої особи., характер стосунків, які склалися між особами, уразливість заявника від діянь кривдника, ступінь негативного впливу протиправних діянь з боку ОСОБА_2 на психологічне здоров`я заявника, яка є його матір`ю. з огляду і на поважність її віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Зважаючи на вказане, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд визначає пріоритетним право ОСОБА_1 на дієвий, ефективний та невідкладний захист у виниклих випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, та, оцінивши існуючі ризики, приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме заборона перебування в місці проживання (перебування) , місці реєстрації ОСОБА_1 .

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Системний аналіз правил наведеної норми права свідчить про те, що суди, визначаючи строк обмежувального припису, враховують наявність ризиків вчинення кривдником насильства відносно постраждалої особи, ймовірність продовження чинення такого насильства.

Суд визначаючи строк обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , встановивши, в якій формі домашнього насильства піддавався заявник (психологічному), що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами; оцінивши ризики продовження у майбутньому такого насильства заінтересованою особою; врахував пропорційність та необхідність видання обмежувального припису, та вважає заявлений ОСОБА_1 максимальний строк в шість місяців необґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення частково на строк чотири місяці.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство відносно свої матері ОСОБА_1 , не висловлює щирого каяття щодо своєї поведінки, про що свідчать дії останнього, суд дійшов висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до постраждалої особи, необхідно застосувати обмежувальний припис, із встановленням вказаних вище заборон на строк чотирьох місяців.

Оскільки ОСОБА_1 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного насильства.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 13, 76-81, 259, 263-265, 350-5, 350-6, 350-8, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, де заінтересована особа: ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 4 (чотири) місяці, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження:

заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати за місцем реєстрації (проживання) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог заяву залишити без задоволення.

Про ухвалене рішення повідомити уповноважений підрозділ Ужгородського районного управління поліції Головного управління національної поліції у Закарпатській області (вул. Гагаріна, 10а, м. Ужгород, Закарпатська область), для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), відносно якого видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Ужгородської міської ради (пл. Поштова, 3, Ужгород, Закарпатська область).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош