Справа № 464/4827/24
пр.№ 2-др/464/34/24
13.12.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:
головуючого - судді Теслюка Д.Ю.,
за участі секретаря судового засідання Керницької І.В.,
представника позивача Бокало Т.А.,
представника відповідачів Райхеля Р.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Райхеля Романа Петровича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,
рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.11.2024 у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення відмовлено.

В ході судового розгляду даної справи стороною відповідачів заявлено про наявність у них судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Від представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвоката Райхеля Р.П. 28.11.2024 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій останній просив стягнути з позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь відповідачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_1 по 15 000 грн судових витрат в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу адвоката на користь кожної.

Від представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Бокало Т.А. 12.12.2024 надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому остання просила зменшити «до нуля» заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу відповідачам. Обґрунтовуючи свою заяву, зазначила, що вимоги адвоката відповідачів є необґрунтованими, неспівмірними із заявленими позивачем вимогами та складності справи вцілому. Вказала, що адвокат долучає до матеріалів справи рахунки-фактури із вартістю наданих послуг відповідачам, у яких повторює зміст адвокатських послуг по справі. Однак, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не зверталося з різними позовними вимогами до відповідачів, а зверталось з єдиною солідарною вимогою про стягнення боргу із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 9 936,75 грн. Серед наданих послуг, адвокат вказує і аналіз нарахувань за теплопостачання, разом з тим, до матеріалів справи представником відповідачів не долучалося жодного контррозрахунку. По даній справі було надано лише відзив на позовну заяву, підготовку якого оцінено на загальну суму 4 000 грн. Вважає таку оцінку вартості послуг явно завищеною. Також звертає увагу і на те, що адвокатом не долучено жодного доказу про те, що Лисик Т.А. та Янишин Н.Б. оплатили послуги адвоката, заявлені на відшкодування у заяві про компенсацію витрат на правову допомогу адвоката.

В судовому засіданні представник відповідачів подану ним заяву підтримав з підстав, зазначених у такій, просив таку задовольнити.

Представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» в судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви, надала пояснення, які відповідають змісту її клопотання від 12.12.2024.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Аналіз зазначених постанов свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

У відзиві на позовну заяву стороною відповідачів адвокатом Райхель Р.П. заявлено про судові витрати на професійну правничу допомогу та орієнтовну вартість таких 25 000 грн.

Встановлено, що правнича допомога відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надавалась адвокатом Райхелем Р.П. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.08.2003 №254, видане Волинською обласною КДКА), на підставі договорів №19/0924 та №20/0924 від 28.09.2024.

Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, представник відповідачів подав: рахунок-фактуру (платник Янишин Н.Б.) №04/1124-Я від 28.11.2024 на 15 000 грн та рахунок-фактуру (платник ОСОБА_2 ) №05/1124-Я від 28.11.2024 на 15 000 грн. Згідно із рахунком-фактурою №05/1124-Л відповідачкою ОСОБА_2 фактично оплачено адвокату 7 500 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також заяву представника позивача про зменшення витрат, з огляду на їх неспівмірність складності справи та обсягу наданої правничої допомоги, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на те, що адвокат Райхель Р.П. у даній справі представляв одночасно інтереси обох відповідачів, відповідно і було складено відзив та інші процесуальні документи спільно в одному примірнику. Окрім цього, останній приймав участь у судових засідання, одночасно представляючи інтереси обох відповідачів.

Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що з позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь кожного з відповідачів слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 2 500 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265, 270 ЦПК України,

у х в а л и в:

стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 16.12.2024.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , м.Львів, вул.Д.Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Дмитро ТЕСЛЮК