Провадження № 2/161/3220/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 грудня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Дручок О.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

31 травня 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 серпня 2016 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 300 000,00 доларів США, без сплати процентів за користування позиченими коштами.

За умовами договору, відповідач повинен був повертати позики періодичними платежами по 100 000,00 доларів США до 30 січня 2017 року, 30 січня 2019 року та 30 січня 2021 року.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за позикою, позивач просить суд стягнути з відповідача 300 000,00 доларів США заборгованості за позикою, 60 000,00 доларів США штрафних санкцій, а також 47 712,33 доларів США 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

У судове засідання сторони не прибули.

Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на те, що відповідач не подав відзиву на позов, а також повторно не прибув у судове засідання, на підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2016 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 300 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути позику згідно погодженого сторонами графіку, а саме:

-до 30 січня 2017 року 100 000,00 доларів США;

-до 30 січня 2019 року 100 000,00 доларів США;

-до 30 січня 2021 року 100 000,00 доларів США (п.п.1.1, 2.1, 5.1 Договору).

Договір позики визначений сторонами як безпроцентний (п.2.1 Договору).

Сторони домовилися, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує штраф позикодавцю у розмірі 20 відсотків від протермінованої суми позики (п.7.2 Договору).

Згідно виданої 13 серпня 2016 року власноручної розписки, відповідач підтвердив отримання суми позики готівкою.

Відповідач будь-яких доказів повернення позики суду не надав.

Надаючи свою оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В порушення вищезазначених правових норм та умов договору, позичальник своєчасно не повертає позику, тобто порушує свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення основної суми позики у розмірі 300 000,00 доларів США слід задовольнити.

Що стосується вимог про стягнення неустойки у вигляді штрафу, передбаченого п.7.1 Договору, суд зазначає таке.

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

В свою чергу, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 та діяв з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

З 24 лютого 2022 року та по цей час на території України введений воєнний стан, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № №64/2022.

Отже, на підставі приписів п.п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України нарахування позичальнику будь-якої неустойки у період з 12 березня 2020 року по даний час не допускається.

З огляду на вищевикладене правомірними та обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу у зв`язку з простроченням, допущеним 30 січня 2017 року та 30 січня 2019 року, але підстави для стягнення штрафу у зв`язку з простроченням 30 січня 2021 року відсутні.

Розмір належного до стягнення штрафу в такому випадку становить 40 000,00 доларів США і суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. В задоволенні решти вимог про стягнення штрафу слід відмовити за безпідставністю.

Що стосується 3% річних, нарахованих згідно ст.625 ЦК України, суд зазначає таке.

Як вже зазначав суд вище, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стягнення з позичальника коштів, передбачених ст.625 ЦК України, не допускається на період введеного на території України воєнного стану.

У зв`язку з чим підлягають до задоволення позовні вимоги лише в частині нарахованих 3% річних до 23 лютого 2022 року включно, що становить:

1) за період з 01 лютого 2017 року по 29 січня 2019 року, заборгованість 100 000,00 доларів США, кількість днів 728, розмір 3% - 5 983,56 доларів США;

2) за період з 30 січня 2019 року по 29 січня 2021 року, заборгованість 200 000,00 доларів США, кількість днів 731, розмір 3% - 12 016,44 доларів США;

3) за період з 30 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року, заборгованість 300 000,00 доларів США, кількість днів 390, розмір 3% річних 9 616,44 доларів США.

Загальний розмір 3% річних у даному випадку становить 27 616,44 доларів США, і суд стягує саме цю суму, відмовляючи в решті позову за безпідставністю.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, судовий збір з відповідача слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам, що становить 10 921,39 грн. (12 112,00 х (367 616,44 / 407 712,33)).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою у загальному розмірі 367 616,44 доларів США (триста шістдесят сім тисяч шістсот шістнадцять доларів сорок чотири центи).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути ізОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10 921,39 грн. (десять тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня тридцять дев`ять копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено та підписано 20 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк