справа № 399/309/24
провадження № 2-о/399/16/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Онуфріївської селищної ради, про встановлення факту, що має юридичне значення (факту самостійного виховання та утримання дитини),-

встановив:

09.05.2024 року до суду від заявника надійшла вищезазначена заява за вимогами якої заявник просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання та утримання нею, ОСОБА_1 , своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів заяви заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання нею, матір`ю малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав про те, що 12.09.2009 року між заявником та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15.08.2017 року (справа № 399/507/17), яким також встановлено і місце проживання дитини з нею. Прізвище змінено на « ОСОБА_4 ». Заявник військовослужбовець ЗСУ. Так, як ОСОБА_2 не брав участі у житті дитини, не надав матеріальну допомогу на утримання дитини, рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15.08.2017 року (справа № 399/508/17) було призначено стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 . ОСОБА_2 проживає за кордоном, з початку повномаштабного вторгнення російської федерації в Україну не повертався, а фізично аліменти сплачує його мати, ОСОБА_5 , але у заявника відсутні офіційні підтвердження. Заявник у заяві зазначає, що донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Заявником були створені належні умови життя, гармонійного та всебічного розвитку і виховання дитини в любові, взаємоповазі та добробуті. Заявник забезпечує її продуктами харчування, меблями, побутовою технікою, необхідним приладдям для навчання. ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та розвитку доньки, не спілкується з учителями, зв`язку з класним керівником не підтримує.

Заявник посилалася на положення пп. г п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо гарантованого захисту дітей віком до 18 років, яких виховують самостійно військовослужбовці. Та, зазначила, що встановлення факту самостійного виховання дитини потребує звернення до суду.

У заяві заявником не зазначено про існування перешкод щодо виховання, утримання дитини без встановлення цього факту.

Суд враховує, що фактично за своїм змістом заява є вимогою про позбавлення батька батьківських прав з підстав ухилення від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Чинним Цивільним процесуальним кодексом України для такої категорії справи визначено порядок розгляду справи у порядку позовного провадження (стаття 274 Сімейного кодексу України).

Суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини матір`ю без участі батька не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останньої.

За положеннями Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину та утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, законодавством України покладено обов`язок як на батька так і на матір щодо, зокрема, виховання та утримання дитини.

Відповідно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати будь-яким актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт/обставини можуть бути встановлені за рішенням суду виключно в разі вирішення питання, зокрема, про позбавлення особи батьківських прав, стягнення аліментів.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, стягнення аліментів тощо.

Наводячи положення ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» заявник у заяві не наводить жодних доказів того, що будь-яка із заінтересованих осіб порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорення.

Отже, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує та утримує дитину, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника. Вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження відповідних дій чи рішень, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання матр`ю дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Як вбачається з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заявнику слід відмовити у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, який розглядається в судовому порядку за правилами позовного провадження.

Керуючись ст. ст.315, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки і піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Онуфріївської селищної ради, про встановлення факту, що має юридичне значення (факту самостійного виховання та утримання дитини).

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому її копії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається в порядку визначеному п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області В.В. Шульженко