КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Яценко Н.О.
Єдиний унікальний номер справи № 756/6789/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколовї В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», треті особи: державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна, ОСОБА_2 про визнання припиненим кредитного договору, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги,

В с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до Наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 03 серпня 2011 року № 932/С/КІ, ОСОБА_2 17 серпня 2011 року отримала свідоцтво про право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . За даними інформаційної довідки 158221546 від 12 березня 2019 року право власності на вказану квартиру зареєстровано 06 березня 2019 року індексний номер 45847696.

Станом до перереєстрації права власності 01.03.2019 року за номером 30592863, з відкриттям розділу на об`єкт нерухомого майна 000, на вказану квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , на користь АТ «Укрсоцбанк» - вказана квартира в іпотеці не перебувала. Про це свідчать інформаційні довідки з Державних реєстрів прав на нерухоме майно, обтяжень тощо. Безпосередньо в договорі іпотеки № 2178 від 07 березня 2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., вказано іншу адресу: АДРЕСА_2 . Саме на цей договір іпотеки (реєстровий № 2178) посилаються відповідачі, як на виникнення права на звернення стягнення на квартиру за АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 08 травня 1996 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Позивач зазнає, що вказана квартира була придбана у шлюбі, тобто є предметом спільної сумісної власності.

З Інформаційної довідки № 159248978 від 12 березня 2019 року стало відомо, що право власності на згадану квартиру 01 березня 2019 року, що було неправомірно зареєстровано за відповідачем - АТ «Укрсоцбанк», рішення третьої особи - Мосійчук О.В. , номер запису про право власності - 30592863.

Позивач вважає, що відповідач неправомірно та з порушенням встановленого порядку, з допомогою третьої особи Мосійчук О.В. перереєстрував право власності на вказане майно, так як ані він ,як поручитель за кредитним договором, ані третя особа ОСОБА_2 не отримували рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, даних про вартість майна , за якою відбулося зарахування вимог. Як зазначає позивач, перереєстрація проведена незважаючи на обтяження (арешт) накладений державним виконавцем на нерухоме майно ОСОБА_2 , а також за наявності спору між сторонами про розмір заборгованості.

Окрім того, згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - довідка № 147880144 від 03 грудня 2018 року, постановою Оболонського РУЮ в м.Києві на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 42942368, виданий 01 жовтня 2014 року. На час здійснення реєстраційної дії цей арешт не був знятий.

Позивач зазначає, що відповідач АТ «Укрсоцбанк» вже звертався з позовом до суду (справа № 756/1105/16) про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Згідно матеріалів вказаної справи АТ «Укрсоцбанк» направляв на адресу позивача вимогу «Про усунення порушення зобов`язань 08-305/186-22091 від 10 грудня 2015 року. Так, банком була встановлена сума заборгованості в розмірі 83239,92 доларів США та запропоновано погасити цю суму протягом 30 календарних днів. На думку позивача надсилання вказаної вимоги свідчить про те, що кредитний договір припинив свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення боргу, а саме 10 грудня 2015 року і такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року ( справа № 564/2199/15), оскільки згідно із ст. 611 ЦК України направленням боржнику вимоги про дострокове погашення кредиту змінив терміни повернення кредиту і з огляду на це, після цієї дати банк не може нараховувати проценти на суму заборгованості.

У позові просив скасувати запис про реєстрацію права власності № 30592863 за відповідачем «Укрсоцбанк» об`єкта нерухомості 000, квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У вересні 2020 року відповідач, правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» подав відзив на позов в якому посилається на те, що 18 лютого 2020 року Оболонським районним судом м.Києва у справі № 756/4067/19 прийнято рішення яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного реєстратора ДП «Науково-дослідний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., АТ «Альфа Банк», третя особа ОСОБА_1 про скасування реєстраційних дій залишено без задоволення. Звертає увагу, що предмет розгляду даної справи повністю ідентичний тим обставинам, які вже встановлені рішенням суду.

В подальшому, 03 грудня 2020 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, посилаючись на те, що Київським апеляційним судом в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» постановлено рішення про скасування державної реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-банк») права на об`єкт нерухомого майна, що є предметом і його позовних вимог, просив суд визнати припиненим кредитний договір № 380/699/08-Ж від 07 березня 2008 року , укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». (а.с. 88 т.1)

Крім того, 22 березня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява позивача про зміну позовних вимог (доповнення позовної вимоги) в якій посилається на те, що у відповідності до ст.6 Закону України «Про іпотеку» - Умови передачі нерухомого майна в іпотеку, надавав нотаріальну згоду ОСОБА_2 на передання до іпотеки за договором застави (іпотеки) № 2178 виключно об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 . Змін до договору застави (іпотеки) стосовно зміни предмету іпотеки, адреси і т.н. не вносилося.

Вважає, що державний реєстратор Мосійчук О.В. протиправно та з перевищенням повноважень, при наявності протиріч в поданих відповідачем документах та відсутності достатніх правових підстав - 06 березня 2019 року змінила запис про Державну реєстрацію іпотек та Державну реєстрацію обтяжень: номери 30592908 та 30593053 та внесли до них новий об`єкт нерухомості, належний ОСОБА_2 , а саме - квартиру за адресою : АДРЕСА_1 . Підставою для вказаних змін зазначене одне і те ж Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45847696 від 06 березня 2019 року.

Вважає, що такими діями, відповідач та третя особи - держреєстратор Мосійчук В.О. незаконно обмежили його право на користування, розпорядження належної на праві спільної власності майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . шляхом обтяження цього об`єкту іпотекою, тому просить суд захистити його право на вільне користування, розпорядження належним з ОСОБА_5 спільним нерухомим майном, шляхом скасування рішення державного реєстратора Мосійчук О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45847696 від 06 березня 2019 року, записів про обтяження іпотекою та накладення заборони на нерухоме майно (індексні номери 30592908 та 30593053).

З урахуванням уточнень до позову, просив:

- визнати припиненим кредитний договір № 380/699/08-ж від 07 березня 2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк»,

- скасувати рішення державного реєстратора Мосійчук О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45847696 від 06 березня 2019 року ,записів про обтяження іпотекою та накладення заборони на нерухоме майно індексні номери 30592908 та 30593053.

Ухвалою від 23 березня 2021 року проведено заміну відповідача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа Банк» та витребувано докази.

Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року забезпечено позов.

У підготовчому судовому засіданні 15 листопада 2021 року позивач подав заяву про доповнення підстав позову.

Вважає, що в нього, як у чоловіка ОСОБА_2 є усі права та підстави на оскарження чи визнання /невизнання обов`язків за кредитним договором № 380/699/08-Ж, укладеним між нею 07 березня 2008 року з АКБ «Укрсоцбанк».

Покликається на те, що з наданих суду відповідачем копій документів, які він вважає доказами, не вбачається, що ОСОБА_2 отримала кошти за вказаним кредитним договором. Зокрема, надана відповідачем копія заяви на отримання готівки не містить підпису ОСОБА_2 , тому вважає, що Банком не підтверджено факт видачі кредиту позичальнику після 07 березня 2008 року.

Вважає, що у ОСОБА_2 та у нього, відсутні обов`язки за договором кредиту № 380/699/08-Ж від 07 березня 2008 року, з огляду на те ,що ОСОБА_2 не отримувала коштів за вказаним кредитним договором, зворотнє відповідачем - Банком не доведено, тому згідно норм цивільного законодавства та положень самого договору - він є припиненим.

Позов обґрунтовує тим, що встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

При цьому зазначає ,що станом до перереєстрації права власності 01 березня 2019 року за номером 30592863 з номером 30592863, з відкриттям розділу на об`єкт нерухомого майна 000, на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , на користь АТ «Укрсоцбанк» - вказана квартира в іпотеці не перебувала. Про це свідчать інформаційні довідки з Державних реєстрів прав на нерухоме майно, обтяжень та інших, які знаходяться в матеріалах справи. Безпосередньо в договорі іпотеки № 2178 від 07 березня 2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. вказано іншу адресу: АДРЕСА_2 . Саме на цей договір іпотеки (реєстраційний номер 2178) посилався держреєстратор Мосійчук О.В. , як на виникнення права на обтяження іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , запис про державну реєстрацію іпотеки (індексний номер 30592908) та запис про реєстрацію обтяжень (індексний номер 30593053 від 10 березня 2019 року).

Зазначає, що не зрозуміло на підставі яких документів було змінено запис щодо предмета іпотеки за адресою: АДРЕСА_3 на об`єкт за адресою АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідач та третя особа незаконно обмежили його право та право ОСОБА_2 на користування, розпорядження належної ним на праві спільної власності майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обтяження цього об`єкту іпотекою, а тому вважає, що є всі підстави для задоволення вимог про скасування рішення державного реєстратора Мосійчук О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45847696 від 06.03.2019 та припинення записів про обтяження іпотекою та накладення заборони на нерухоме майно (індексні номери 30592908 та 30593053) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 31 січня 2022 року по справі закінчено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою від 22 травня 2023 року проведено заміну відповідача АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати в повному обсязі. У скарзі зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано норми законодавства, що призвело до порушення конституційних прав відповідача та права на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України представник відповідача повідомлений про день та час розгляду справи. Заяв про причини неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило. Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_6 взяли участь у розгляді справи в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи 07.03.2008 року між Акціонерним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 380/699/08-Ж, а також договір іпотеки від 07.03.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., в якому вказано об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_4 .

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач стверджує, що є чоловіком ОСОБА_2 та на підтвердження надає свідоцтво про шлюб та зазначає, що квартира АДРЕСА_5 , що належить їм на праві спільної сумісної власності безпідставно перебуває в іпотеці та під забороною.

В ході розгляду справи суд першої інстанції усатновив, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора ДП «Науково-дослідний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., АТ «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_1 про скасування реєстраційних дій в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.10.2020 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року по вищевказаній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Скасованореєстраційні дії державного реєстратора ДП «Науково-дослідний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45847696 від 06.03.2019, номер запису про право власності 30592863, щодо реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» квартири АДРЕСА_5 .

Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою АТ «Альфа-Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора ДП «Науково-дослідний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., АТ «Альфа Банк», третя особа - ОСОБА_1 про скасування реєстраційних дій.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18 (провадження № 61-3946св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові зазначила, що вона не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору.

Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на таке.

За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений.

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

За таких обставин позовні вимоги про визнання кредитного договору припиненим не підлягають задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 686/4303/18 (провадження № 61-2882св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18 (провадження № 61-3946св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 441/156/20 (провадження № 61-20666св21).

Окрім того, суд звернув увагу, що позивач не є, а ні стороною кредитного договору, а ні стороною договору іпотеки.

За таких обставин правильними є висновки суду пешої інстанції про те, що кредитний договір та договір іпотеки не підлягають припиненню, а обтяження предмета іпотеки - не підлягає зняттю.

Оскільки позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записів про обтяження іпотекою та накладення заборони на нерухоме майно є похідними від вимог про визнання кредитного договору припиненим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача повторюють доводи позовної заяви, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова