Справа № 553/1576/21
Провадження № 2/553/41/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.05.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави

в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

секретаря судового засідання Микуці К.В ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Полтави в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 (яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ), про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

встановив:

У червні 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду

м. Полтави з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про стягнення боргу, в якій просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 6728,86 гривень за кредитним договором № б/н від 29.03.2013, а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29.03.2013 ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1967,97 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,012% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи за «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.01.2019. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де зазначена однакова адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

11.04.2020 Позивачем була пред`явлена претензія кредитора до Полтавської державної нотаріальної контори, та 14.05.2020 отримана відповідь.

21.07.2020 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач направив листи претензії, яким пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було.

Станом на дату смерті, заборгованість ОСОБА_6 становить: 6728,86, яка складається з 1627,98 грн. заборгованість за кредитом, 5100,88 грн. заборгованість за комісії та пені.Відтак, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 22.06.2021 позовна заява була залишена без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків. Заявою від 30.06.2021 зазначені в ухвалі недоліки були усунуті.

Ухвалою суду від 19.07.2021 у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

08.07.2022 від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій представник позивача звернув позовні вимоги до ОСОБА_2 (яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , який є спадкоємцем ОСОБА_6 ) та просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 6728,86 гривень за кредитним договором № б/н від 29.03.2013, а також судовий збір.

26.12.2022 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона вказала, що вважає позов безпідставним, оскільки позивачем не надані докази, якими підтверджується факт видачі кредитних коштів та підстави і умови нарахування пені та комісії, крім того, відповідач не є спадкоємцем ОСОБА_6 , оскільки жодним чином не приймала спадщину, а її неповнолітній син ОСОБА_3 свідоцтва про спадщину не отримував і жодного майна не успадковував, що підтверджується листом приватного нотаріуса ПМНО Дробітько В.В. від 18.08.2021. Жодних листів від позивача та суду вона не отримувала, просила продовжити строк для подачі відзиву, застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до позовних вимог відповідно до ч.3 ст. 287 ЦПК України та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

27.03.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позичальник ОСОБА_6 маючи невиконані кредитні зобов`язання за власним бажанням звернувся до банку з метою створення сприятливих умов для погашення заборгованості. Банк пішов назустріч та уклав з ОСОБА_6 генеральну угоду про реструктуризацію та встановив новий строк погашення заборгованості та інші умови для її погашення. З моменту підписання цієї угоди пройшло 10 років та ОСОБА_6 не звертався з запитами/претензіями щодо відсутності одного з кредитних договорів, невідповідності суми боргу, щодо списання коштів з його рахунків та решти заперечень, що свідчить про хибність тверджень відповідача та бажання уникнути відповідальності. Умовами договору, строк позовної давності було збільшено до 50 років, строк дії платіжної картки встановлено до серпня 2016 року, а позовну заяву було подано 17.06.2021, тобто до спливу строку позовної давності, отже відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

19.04.2023 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, у якій остання вказала, що позивачем не були надані докази, якими підтверджується факт виникнення кредитних зобов`язань, зокрема справжність генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості викликає обґрунтовані сумніви в частини її підписання ОСОБА_6 , відсутні докази ознайомлення позичальника та підписання ним Умов і правил надання продукту кредитних карт на що неодноразово звертав увагу Верховний суд у аналогічних спорах. Також, позивачем не здійснено детального і обґрунтованого розрахунку комісії та пені в розмірі 5100,88 грн, не вказано підстав їх нарахування, періоду, суми, тощо, з відповідними посиланнями на умови укладеного і дійсного договору чи положення Закону. Позивач помилково вказує на те, що строки позовної давності слід відраховувати з моменту закінчення строку дії платіжної картки, адже їх перебіг повинен рахуватися по кожному місячному платежу по якому настало право вимоги (25 число). Так, оскільки закінчився строк позовної давності по щомісячним платежам, то закінчився і строк позовної давності по пені та комісії. Просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позовної заяви.

15.05.2023 від представника позивача надійшов відзив на заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності у якій він зазначив, що факт укладення генеральної угоди та наявність невиконаних зобов`язань підтверджено належними доказами. Договір було укладено у письмовій формі, позичальник ОСОБА_6 підтвердив свою згоду на те що генеральна угода про реструктуризацію разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та Банком Договір банківського обслуговування, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач зобов`язання за договором не виконав. Оскільки питання щодо підписання позичальником договору не відносяться до предмету заявленого позову наявність тверджень відповідача про те що підпис виконаний не ним, а іншою особою не мають правового значення по даній справі.

Відповідачем не було оспорено дійсність договору, з огляду на це відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв`язку із непідписанням договору, невідповідності даних у анкеті-заяві при вирішенні спору про стягнення заборгованості. Розмір заборгованості підтверджується випискою з банківського рахунку та розрахунок заборгованості, відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не здійснений. Крім того, позичальником активно використовувався кредитний рахунок, як вбачається із наданої виписки. З огляду на викладене просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.07.2023 справу було передано до провадження судді Москаленко В.В.

Ухвалою суду від 27.07.2023 зазначену справу було прийнято до провадження судді Москаленко В.В. Визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

06.10.2023 від ОСОБА_4 надійшла заява, у якій він зазначив що позовні вимоги до нього та його дружини ОСОБА_5 вважає безпідставним і необґрунтованим, через те, що вони не є спадкоємцями їх сина ОСОБА_6 оскільки подали до нотаріуса заяву про відмову від спадщини, позивачем не було надано доказів якими підтверджується факт виникнення кредитних зобов`язань, зокрема справжність генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості викликає обґрунтовані сумніви в частини її підписання ОСОБА_6 , відсутні докази ознайомлення позичальника та підписання ним Умов і правил надання продукту кредитних карт на що неодноразово звертав увагу Верховний суд у аналогічних спорах. Також, позивачем не здійснено детального і обґрунтованого розрахунку комісії та мені в розмірі 5100,88 грн, не вказано підстав їх нарахування, періоду, суми, тощо, з відповідними посиланнями на умови укладеного і дійсного договору чи положення Закону. Позивач помилково вказує на те, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту закінчення строку дії платіжної картки, адже їх перебіг повинен рахуватися по кожному місячному платежу по якому настало право вимоги (25 число). Так, оскільки закінчився строк позовної давності по щомісячним платежам, то закінчився і строк позовної давності по пені та комісії. Просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позовної заяви.

26.10.2023 від представника позивача надійшов відзив на заяву, у якій посилаючись на обставини викладені у попередніх заявах та відповідях у справі просив позов задовольнити в повному обсязі.

08.11.2023 від представника позивача надійшла заява про зменшення розмірі позовних вимог відповідно до якої, позивач остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 ( яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ) на користь позивача заборгованість у розмірі 2442,03 грн (1627,98 грн заборгованість за тілом кредиту, 813,99 грн заборгованість з пені) за кредитним договором № б/н від 29.03.2013 та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 20.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Відповідач надала до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи за її відсутністю.

Заслухавши пояснення представника позивача,дослідивши, наявні в матеріалах справи, докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципом верховенства права, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 березня 2013 року ОСОБА_6 підписав (далі мовою оригіналу) «Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоединении к Условиям и правилам предоставления продукта кредитных карт» відповідно до якої,з метою сприятливих умов для виконання по-

зичальником зобов`язань за кредитними договорами №SAMDNS0OTC000345177 від

12.11.2007 та №PLXRRX11780868 від 12.11.2007, чим уклав угоду про наступне. ОСОБА_6 отримав строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1967,97 грн на строк 06 місяців з 29.03.2013 по 30.09.2013 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,012% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця Відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого

10.01.2019 Подільським районним у м. Полтаві ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис № 32.

11.04.2020 року банк направив до Полтавської районної державної нотаріальної контори претензію кредитора.

Листом № 01-16/480 від 14.04.2020 Полтавська районна державна нотаріальна контора повідомила про те, що спадкова справа щодо майна померлого не заводилася.

21.07.2020 позивачем на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 направлено листи-претензії №SAMDN3478 та

№ НОМЕР_2 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №56604320 після смерті ОСОБА_6 відкрита спадкова справа №64358447.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 44/2019 ,заведеної Приватним нотаріусом ПМНО Дробітько В.В. ,у спадковій справі знаходяться заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову від спадщини №114 та №115 від 21.06.2019. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися, документи щодо належності померлому ОСОБА_6 майна та його вартості в спадковій справі відсутні.

01.06.2022 позивачем було направлено на ім`я відповідачки ОСОБА_2 лист-претензію №SMDN3478 від 16.05.2022, як представника спадкоємця позичальника - ОСОБА_3 .

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок, згідно з яким вбачається, що станом на 13.10.2023 заборгованість ОСОБА_6 перед позивачем становить 2442,03 грн. При цьому як вбачається з виписки 08.07.2019 на рахунок позивача було сплачено 500,08 грн, а 13.10.2023 4286,89 грн.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У відповідності до частини першої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна

довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За нормою частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема щодо укладення договору, наявності боргу та його розміру, надано копію (далі мовою оригіналу) «Генеральное соглашение о реструктуризации задолженности и присоединении у Условиям и правилам предоставления продукта кредитных карт», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку виписку по рахунку та розрахунок заборгованості. Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_6 підтверджується випискою за картковим рахунком.

Згідно статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини перша-друга статті 207 ЦК України).

Згідно із статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського

рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частин першої-другої статті 1069 ЦПК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка),банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статей 1216-1218, 1220-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом статей 1222-1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами статей 1258, 1261-1265 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня

споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

Відповідно до положень частин 1, 3, 4 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Суд зазначає, що хоча стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, проте, по-перше, за формою наведене звернення банку має бути саме певною вимогою майнового характеру, а, по-друге, така вимога має бути висунута до конкретних перелічених суб`єктів спадкоємців, які прийняли спадщину.

З огляду на зміст статті 1281 ЦК України допускається два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано через нотаріуса. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. При цьому законодавством не передбачені форма і зміст вимог кредитора та на нотаріуса не покладено обов`язку перевіряти обгрунтованість вимог.

Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №522/5924/17 (провадження №61- 8793св20).

Частиною першою статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Враховуючи відмову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від спадщини на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_6 є неповнолітній ОСОБА_3 представником якого є ОСОБА_2 .

На цей час відповідачем борг по кредитному договору не сплачений, а тому суд визнає зобов`язання по цьому договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про можливість задоволення позову повністю.

Щодо тверджень відповідачки про пропуск позивачем строків позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 1.1.7.31 витягу з Умов та прави надання банківських послуг до яких приєднався позичальник ОСОБА_6 позовна давність за вимогами банку відносно повернення кредиту сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки пені, штрафів, видатків банку складає 50 років.

За змістом частини другої статі 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця

належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частини третя статті 1281 ЦК України).

Позовна заява була подана 17.06.2021. Позивач дізнався про наявність спадкоємців ОСОБА_6 14.05.2020 з відповіді Полтавської районної державної нотаріальної контори, а тому строк позовної давності , встановлений для звернення до спадкоємця боржника вищезазначеною статтею ЦК України-порушений не був. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку, 08.07.2019 на рахунок було внесено 500,08 грн. що свідчить про визнання заборгованості відповідачем. Отже, позовну заяву подано в межах строку позовної давності.

Щодо розподілу судових витрат

Питання про розподіл судових витрат вирішується згідно з вимогами статті 141 ЦПК України.

Так, згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно платіжного доручення №ZZ421B1B0I від 21 січня 2021 року позивачем при звернення до суду з відповідним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 гривень.

Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2270,00 гривень, а позовні вимоги задоволено в повному обсязі, зазначену суму слід стягнути з відповідача.

Інших заяв про компенсацію судових витрат у даній справі до суду не надходили.

Керуючись ст. ст.141,280-282,263-265,352,354-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 (яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця -задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.03.2013 у розмірі 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) гривні 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ((яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після

повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

(скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), місцезнаходження за адресою: вул. Грушевського, б. 1Д м. Київ; адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50 м.Дніпро; код ЄДРПОУ 14360570.

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22.05.2024.

Суддя В.В. Москаленко