Справа № 450/5465/23 Провадження № 2/450/388/24
16 грудня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
з участю представника Дуфанець О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи Органу опіки та піклування Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернулася в суд з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивувала свої вимоги тим, що в період перебування у шлюбних стосунках з відповідачем, у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає з нею. 21 листопада 2009 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту розірвання шлюбу, відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, не допомагає матеріально, не телефонує, а його місце перебування невідоме. Вказала, що вона самостійно бере участь у вихованні дитини, розвитку, формуванні її світогляду, допомагає у навчанні. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З огляду на зазначене, просила позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді від 27 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
21 березня 2024 року представником третьої особи Органу опіки та піклування Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області Василишин О.П. подано письмові пояснення, згідно мотивів яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити. Вказав, що відповідач повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з нею не проживає, не цікавиться її розвитком, станом здоров`я, навчанням, не бере участі у її виховані, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дочки, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово не допомагає. Натомість, позивачка піклується про доньку, якій створені всі умови для її гармонійного розвитку.
Протокольною ухвалою суду від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 16 грудня 2024 року позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги з мотивів викладених письмово та просила такі задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Щирецької селищної ради Львівського району Львівської областіДуфанець О.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, як шляхом скерування поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у його відсутності не подав.
Зі згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частиною 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 21 листопада 2009 року, актовий запис № 222.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05 серпня 2008 року Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витягом № 664 від 09 жовтня 2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що позивач ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .
В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Позивач у своїй заяві зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, зокрема не надає грошових коштів на її утримання.
Водночас, позивачем не надано доказів на підтвердження звернення до суду із заявою про видачу судового наказу або із позовною заявою про стягнення аліментів, а тому у відповідності до вищевказаних норм, утримання дитини відбувається за домовленістю між батьками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
В силу вимог ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З долученого до матеріалів позовної заяви висновку № 1064 Щирецької селищної ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 30 серпня 2021 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок мотивований неявкою ОСОБА_3 на засідання комісії, поясненнями заявниці ОСОБА_2 та з врахуванням думки дитини ОСОБА_4 .
За ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24) виснував, що висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Суд зазначає, що долучений висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (відповідач повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з нею не проживає, не цікавиться її розвитком, станом здоров`я, навчанням, не бере участі у її виховані, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює належних умов для розвитку природних здібностей дочки, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово не допомагає).
Крім цього, вказаний висновок складений на підставі пояснень заявниці ОСОБА_2 , яка є зацікавленою особою у розгляді даної справи, а думку дитини ОСОБА_4 , яка врахована органом опіки та піклування, не наведено.
Позивачем на підтвердження позовних вимог долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_5 , зміст яких зводиться до того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, позивачем не заявлено клопотань про допит вказаної особи у якості свідка.
За таких обставин, суд не має можливості пересвідчитись у дійсності покликань вказаної особи, у зв`язку з чим такий доказ є неналежним.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи наведене, суд не може ґрунтувати своє рішення на основі припущень та неперевірених належним чином тверджень щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 279-284, 289 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 180-182 СК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст заочного рішення виготовлено 18 грудня 2024 року.

Суддя Мусієвський В.Є.