Справа №569/8517/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить визнати за ним право власності на 135/1000 частин секції XV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімната АДРЕСА_2 , що становить 1/2 частин житлових кімнат АДРЕСА_2 , житловою площею 30,30 кв. м, загальною площею 40,50 кв. м, у секції XV спільного заселення, розташованого на IV поверсі 5-ти поверхового гуртожитку, загальною площею 148,7 кв. м, житловою площею 110,5 кв. м, та складається з 8 кімнат (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 15 вересня 2022 року укладено шлюб. За час перебування у шлюбі 23 вересня 2022 року ними набуто у власність 27/100 частин секції XV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімнати 94, 95). Зазначена нерухомість відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу від 23 вересня 2022 року та наданою ним заявою набуто за належні їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю, грошові кошти. Нерухоме майно було оформлено на відповідача. Відтак, 27/100 частин секції XV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 , належать їм праві спільної сумісної власності і підлягають поділу у рівних частках.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

30 травня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , в якому просила збільшити частку у спільному майні подружжя та поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 18/100 житлових кімнат АДРЕСА_2 , житловою площею 30,30 квадратних метри, реєстраційний номер 01; за ОСОБА_4 - 9/100 житлових кімнат АДРЕСА_2 .

У зустрічному позові вказала, що 15 вересня 2022 року вона та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з нею, вона здійснює безпосередній догляд за сином, піклується про нього та його здоров`я, забезпечує комфортні умови для його всебічного розвитку та життя, організовує його щоденне життя.

Сімейне життя між нею та позивачем не склалося, останній вчиняв відносно неї протиправні дії, які містять ознаки злочину. Зокрема, останню з таких подій було зафіксовано шляхом звернення до правоохоронних органів з поданням відповідної заяви. Станом на день подачі даного позову Рівненським міським судом Рівненської області вирішується питання про відкриття провадження у справі про розірвання між ними шлюбу.

При цьому, під час перебування у шлюбі 23 вересня 2024 року було укладено договір купівлі-продажу щодо 27/100 частини секції XV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 , кімнати 94, 95, загальна площа кімнат 40,50 кв. м, житлова 30,3 кв. м.

За вказаною адресою проживає вона разом зі своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , житлом забезпечений.

Нерухоме майно, що є предметом спору між нею та позивачем, було придбано за частину коштів, які належали їй на праві особистої приватної власності, про що достеменно відомо позивачу. Вона ще до укладення шлюбу з ОСОБА_4 тривалий час, неодноразово здійснювала поїздки за межі України з метою заробити кошти для придбання житла, оскільки на утриманні в неї перебували двоє неповнолітніх дітей та виникла необхідність у забезпеченні їх житловою площею.

За період проживання в шлюбі та після народження сина ОСОБА_5 позивач коштів на утримання сім`ї не надавав, про матеріальний стан сім`ї не дбав, вчиняв скандали, наносив тілесні ушкодження. Вона, перебувала в декретній відпустці, не мала змоги працювати та отримувати самостійно дохід, відтак між ними постійно виникали конфлікти, оскільки необхідно було купувати памперси для дитини, каші, одяг, тощо. Оскільки ОСОБА_4 не надавав коштів на утримання сина, вона змушена була звертатись за позикою до знайомих при потребі купити речі першої необхідності.

Витрати по сплаті комунальних послуг за кімнати в гуртожитку вона весь час несла самостійно. ОСОБА_4 коштів на утримання майна не надавав, а перебуваючи в стані сп`яніння псував спільно нажите майно (диван, шафу, особистий мобільний телефон, тощо).

Також, 07 травня 2024 року ОСОБА_4 попросив оформити на її ім`я кредитний договір на купівлю телефону для нього, оплата якого згодом лягла одноосібно на її плечі.

Оскільки ОСОБА_4 не надавав кошти на утримання сина, вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина. 30 квітня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ у справі №569/8016/24 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина. Наразі ОСОБА_4 коштів на утримання дитини також не надає, а звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/8 доходів.

Відтак, вона вважає за доцільне та необхідне ініціювати питання здійснення поділу спільного сумісного майна, набутого за час проживання та перебування у шлюбі, шляхом виділення їй у власність по 2/3 частки усіх вищенаведених об`єктів нерухомого майна, відступивши від засад рівності часток подружжя, з врахуванням того, що потенційний відступ від засад рівності часток сторін подружжя шляхом збільшення частки майна відповідача не становитиме для позивача надмірного та неспіврозмірного тягаря, оскільки останній жодним чином не буде позбавлений, як належного йому права власності майна, так і житла, з огляду на зареєстроване місце проживання позивача, відмінне від спірного будинковолодіння. Крім цього, оскільки позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та ухилявся від участі в утримання сім`ї та сина, то неповнолітній син перебуває на повному її утриманні, і вона вимушена була звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів, за результатами розгляду якої судом було постановлено відповідний судовий наказ, який на сьогоднішній день не виконується боржником, що в своїй сукупності свідчить про те, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дитячих потреб у вигляді фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, оскільки на її утриманні перебуває спільний син ОСОБА_5 та ще двоє дітей від першого шлюбу, які потребують нормальних умов життєдіяльності для забезпечення їх належного фізичного та духовного розвитку, догляду та виховання, яке лягає на її плечі, як матері, вона вважає, що існують достатні підстави відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

17 червня 2024 року позивач подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

У відзиві вказав, що твердження про те, що нерухоме майно було придбано за частину коштів, що належали на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. ОСОБА_2 вводить суд в оману стверджуючи про те, що він не надавав коштів на утримання сім`ї та не дбав про добробут, оскільки кошти на утримання сім`ї ним надавалися. Так само він дбав і про добробут сім`ї ним купувалася побутова техніка, зокрема пральна машина (кредит за яку він виплачує до даного часу, що підтверджує заявою про надання «Оплата частинами»), м`ясорубка BOSH, морозильна камера. Так само ним оплачувалися ремонтні роботи у спірній нерухомості та купувалися меблі - диван, шафи-купе. Окрім того, ним неодноразово безготівково переказувалися кошти ОСОБА_2 . Щодо стягнення аліментів на утримання сина вказує, що аліменти стягнуті з нього судовим наказом, виданим Рівненським міським судом Рівненської області 30 квітня 2024 року по справі № 569/8016/24. Відтак, твердження, що розмір аліментів недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку сина є безпідставні.

Непорозуміння в сім`ї виникали в зв`язку з вживанням ОСОБА_2 спиртних напоїв, тим паче, що вона годувала сина і відповідно цей факт міг нанести шкоду здоров`ю дитини. При цьому, сварки провокувалися безпосередньо ОСОБА_2 .

Вважає, що ОСОБА_2 не надано суду будь-яких доказів того, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а також того, що розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання малолітнього сина буде недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування.

26 червня 2024 року ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, в якій просила зустрічний позов задовольнити.

У відповіді вказала, що до укладення шлюбу з ОСОБА_4 вона мала власні заощадження, оскільки мала намір придбати житло в гуртожитку з метою проживання там зі своїм дітьми від першого шлюбу. З цією метою, зокрема, вона неодноразово, в період відпусток за основним місцем роботи, їздила до країн Європи та працювала там. Також вона має основну роботу в м. Рівне в Рівненському професійному ліцеї, відтак їй вдалось накопичити кошти в сумі 12 000 дол. США. Влітку 2022 року вона звернулась до агентства нерухомості з метою пошуку відповідного житла в гуртожитку для придбання, оскільки до цього часу проживала в гуртожитку за місцем роботи, і керівник попередив що даний гуртожиток має бути звільнений всіма працівниками з метою проживання в ньому лише студентів. Тому у серпні 2022 року нею було укладено попередній договір про придбання кімнат АДРЕСА_4 . 15 вересня 2022 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб. 23 вересня 2022 року нею укладено Договір купівлі-продажу кімнат АДРЕСА_4 , загальною площею 40,5 кв. м, житловою - 30,3 кв. м.

Підтвердженням вказаних обставин є той факт, що з самого початку спільного проживання у вказаному нерухомому майні склався наступний порядок користування - в кімнаті АДРЕСА_5 проживають її діти від першого шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , в кімнаті АДРЕСА_6 проживає вона з спільним сином ОСОБА_5 , та проживав ОСОБА_4 .

Позивач забезпечений іншою житловою площею, натомість в неї відсутнє будь-яке інше житло, де вона могла б забезпечити рівноцінне проживання своїм дітям.

Відтак права ОСОБА_4 у разі збільшення її частки у спільному майні не будуть порушені, задоволення її позову про збільшення частки у спільному майні відповідатиме її особистому вкладу у придбанні спірного нерухомого майна, захищатиме інтереси як спільного з позивачем сина, так і її дітей від першого шлюбу, та відповідатиме визначеному ними порядку фактичного користуванню житловими кімнатами.

Надані ОСОБА_4 квитанції про надіслання для неї коштів не свідчать про те, що він вносив достатньої кількості матеріальних коштів до сімейного бюджету, які б забезпечили можливість здійснити ремонт придбаного нерухомого майна, купити продукти харчування, меблі, одяг, тощо. Натомість, як вбачається з наданих нею копій квитанцій в травні лише на придбання одягу та коляски прогулянкової нею витрачено значно більшу суму коштів, ніж визначено державним виконавцем для сплати аліментів, це при тому, що до даних витрат не враховано придбання продуктів харчування, ліків та розвиваючих іграшок для сина.

Витрати по сплаті комунальних послуг за кімнати в гуртожитку вона весь час несла самостійно, що підтверджується копіями квитанцій про оплату нею комунальних послуг.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 не має конкретно визначеного розміру заробітку, і судом такого розміру не визначено, то відповідно і не можливо дійти висновку про те, що розмір аліментів, встановлений судовим наказом, є достатнім для фізичного і духовного розвитку та лікування сина.

При цьому, як стверджує ОСОБА_4 у справі № 569/108/24 про зменшення розміру аліментів, у період придбання спірного нерухомого майна по даний час він не мав заробітку, відповідно і не мав коштів на його придбання. Дані обставини підтверджуються інформацією про доходи ОСОБА_4 за 2023 рік, згідно якої вбачається, що в останнього відсутній дохід.

Отже, оскільки на утриманні у неї перебуває спільний син ОСОБА_7 та ще двоє дітей від першого шлюбу, які потребують нормальних умов життєдіяльності для забезпечення їх належного фізичного та духовного розвитку, догляду та виховання, яке лягає на її плечі як матері, розмір визначених судом аліментів є недостатнім, оскільки ОСОБА_4 не має заробітку і на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа про зменшення розміру аліментів на утримання сина, нею придбано спірне майно за рахунок власних коштів, і між ними склався певний порядок користування спірним майном, ОСОБА_4 забезпечений іншим житлом, де фактично і проживає, натомість в неї іншого житла немає, ОСОБА_4 здійснював погрози, в тому числі і фізичною розправою, при спільному проживанні наносив тілесні ушкодження, а отже спільне користування майном неможливе, вважає, що існують усі підстави відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя та здійснити поділ з урахуванням фактичного користування житлом, а також інтересів неповнолітніх дітей.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів у ньому наведених, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити з підстав наведених у відзиві на зустрічний позов.

В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_3 позов ОСОБА_4 визнали частково, зустрічний позов підтримали в повному обсязі з мотивів у ньому наведених. Також, відповідач пояснила, що в неї не було власного житла, а тому вона почала заощаджувати кошти для його придбання. Їздила закордон на заробітки, а також за кордоном була і її матір, яка пересилала їй частину коштів. Згодом вона познайомилася з позивачем. На той період в неї вже було заощаджено 12 000 дол. США. Позивач їй сказав, що в нього є 3 500 дол. США, хоча насправді він мав лише 650 дол. США. Вони одружилися, а потім придбали спірну нерухомість, на яку частково позичили кошти. Протягом спільного життя позивач жодного разу нічого не купив в квартиру, не оплачував комунальні послуги, а тільки відробляв борг, який вони взяли для придбання спірного житла. Після сплати боргу він теж їй нічого не давав, бо сказав, що буде заробляти кошти на ремонт житла і ці кошти вона не мала права брати. Після народження спільної дитини позивач тільки купив коляску і дав 10 000 грн для проведення хрестин. Ремонт житла вона робила сама, при цьому купляла продукти харчування, оплачувала комунальні послуги і ще за витрачені кошти мала звітуватися перед позивачем. Аліменти позивач платить не постійно, приблизно один раз на два місяці. Наразі вона виїхала закордон, щоб прокормити сім`ю.

17 червня 2024 року позивач подав заяву про виклик свідків, 19 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 подала клопотання про виклик свідків, які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2024 року задоволені. Однак, в судовому засіданні 25 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 відмовилася від допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а відповідач - від допиту ОСОБА_12

18 листопада 2024 року відповідач подала клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 листопада 2024 року задоволено.

Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом 15 вересня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 квітня 2024 року, серії НОМЕР_1 .

Під час перебування у шлюбі 23 жовтня 2022 року ОСОБА_2 , яка діяла зі згоди чоловіка ОСОБА_4 , укладено Договір купівлі-продажу з ОСОБА_13 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про купівлю нею 27/100 частин секції ХV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімнати 94, 95) за 677 000 грн 00 коп., що підтверджується Договором купівлі-продажу від 23 вересня 2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрованим в реєстрі за №534 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №376419462 від 29 квітня 2024 року.

23 вересня 2024 року ОСОБА_4 також була надана згода дружині ОСОБА_2 на укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 27/100 частин секції XV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімната 94,95) за належні їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю, грошові кошти - на умовах та за ціну, які йому відомі, що підтверджується Заявою про згоду подружжя від 23 вересня 2022 року, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрованою в реєстрі за №535.

Окрім того, під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 30 серпня 2023 року, серії НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу Рівненського професійного ліцею від 09 листопада 2023 року №157-к/тр ОСОБА_2 , вихователю, надано відпустку для догляду за дитиною сином ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 листопада 2023 року до 28 серпня 2026 року.

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року в справі №569/8016/24, який набрав законної сили 30 квітня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як слідує з розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, складених державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №75221417 за період з 26 квітня 2024 року по 31 серпня 2024 року сума аліментів, яка підлягає до сплати ОСОБА_4 помісячно визначена державним виконавцем в розмірі 3 339 грн 50 коп., за вказаний період ним сплачено 7 190 грн 00 коп., заборгованість станом на 31 серпня 2024 року становить 6 724 грн 58 коп.

Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» РМР від 17 липня 2024 року №523 ОСОБА_5 спостерігається в лікаря-педіатра, ОСОБА_2 піклується про здоров`я та розвиток сина, своєчасно приходить на щомісячні профілактичні огляди і виконує рекомендації лікаря.

У ОСОБА_2 ще є діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 07 травня 2010 року, серії НОМЕР_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 21 травня 2013 року, серії НОМЕР_4 , батьком дітей вказано ОСОБА_17 .

ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_7 , що слідує з довідки ОСББ «Відвага-2023» від 12 червня 2024 року №8.

За місцем проживання: АДРЕСА_7 , ОСОБА_2 характеризується позитивно, натомість ОСОБА_4 за період проживання за вказаною адресою характеризувався негативно, що слідує з характеристики по місцю проживання ОСББ «Відвага-2023» від 22 червня 2024 року №9.

22 березня 2024 року ОСОБА_4 наніс ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, що слідує з обвинувального акта від 05 квітня 2024 року, заяви ОСОБА_4 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні від 05 квітня 2024 року та вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2024 року в справі №569/6698/24, який набрав законної сили 27 травня 2024 року.

ОСОБА_2 подано виписку по кредитному договору №9289 від 07 травня 2023 року, згідно якої за період з 07 травня 2023 року по 10 жовтня 2023 року нею сплачено кредит в загальній сумі 8 284 грн 05 коп.

ОСОБА_2 подано виписку по особовому рахунку з інформацією про проведені операції у АТ КБ «ПриватБанк» за грошовими переказами з 01 січня 2021 року по 01 січня 2022 року, згідно якої від ОСОБА_18 для ОСОБА_2 09 і 22 липня 2021 року перераховані кошти в сумі по 490,10 євро.

Згідно поданих дублікатів чеків комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_7 , за період з 20 жовтня 2022 року по 16 травня 2024 року оплачувалися ОСОБА_2

ОСОБА_2 подано товарний чек, згідно якого 18 травня 2024 року придбано одяг на загальну суму 4 454 грн 00 коп., а 25 травня 2024 року коляску прогулянкову за 3 900 грн 00 коп.

По місцю роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно, що слідує з характеристики, виданої Рівненським професійним ліцеєм.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 вбачається, що вона з 2009 року працевлаштована у Рівненському професійному ліцеї та отримала річний дохід в: 2009 році 4 084 грн. 93 коп.; 2010 році 7 066 грн 62 коп.; 2011 році 11 557 грн 00 коп.; 2012 році 13 177 грн 00 коп.; 2013 році 10 698 грн 00 коп.; 2014 році 14 616 грн 00 коп.; 2015 році 47 710 грн 17 коп.; 2016 році 41 548 грн 71 коп.; 2017 році 60 142 грн 75 коп.; 2018 році 71 953 грн 48 коп.; 2019 році 75 810 грн 39 коп.; 2020 році 91 562 грн 35 коп.; 2021 році 116 148 грн 55 коп.; 2022 році 135 026 грн 07 коп.; 2023 році 131 637 грн 76 коп.; 2024 році 21 300 грн 00 коп.

Як слідує з відповіді Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Рівненській області від 16 липня 2024 року №31/97аз-еп-17-2024 згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС 15 листопада 2012 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2007 року виготовлення, вказаний транспортний засіб 22.02.20213 був знятий з обліку для реалізації і 26.02.20213 зареєстрований за новим власником.

ОСОБА_2 надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 , згідно якого вона виїжджала за кордон з 30 червня 2018 року по 17 серпня 2018 року, з 07 липня 2019 року по 18 серпня 2019 року та з 21 травня 2020 року по 09 серпня 2020 року.

Згідно Довідки про внесення заявки до реєстру заяв на сезонні роботи №ZAS/06610/2021/0000099 від 12 травня 2020 року, виданої старостою м. Плоцьк Республіки Польща, ОСОБА_19 має право виконувати сезонні роботи.

ОСОБА_4 з 05 березня 2007 року належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №382570506 від 12 червня 2024 року.

Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 14 травня 2024 року ОСОБА_4 за період з 1 по 4 квартал 2023 року отримав дохід в загальній сумі 204 грн 47 коп.

Згідно поданих ОСОБА_4 платіжних інструкції він перераховував ОСОБА_2 власні кошти: 01 жовтня 2022 року 1 005 грн 03 коп.; 05 жовтня 2022 року 1 005 грн 03 коп.; 08 жовтня 2022 року 1 005 грн 03 коп.; 22 жовтня 2022 року 1 005 грн 03 коп.; 25 жовтня 2022 року 1 005 грн 03 коп.; 12 листопада 2022 року 770 грн 00 коп. та 954 грн 77 коп.; 13 листопада 2022 року 320 грн 00 коп.; 26 листопада 2022 року 500 грн 00 коп. та 500 грн 00 коп.; 08 грудня 2022 року 870 грн 00 коп.; 10 грудня 2022 року 1 100 грн 00 коп.; 12 грудня 2022 року 430 грн 00 коп. та 1 320 грн 00 коп.; 14 грудня 2022 року 1 600 грн 00 коп.; 06 лютого 2023 року 1 000 грн 00 коп.; 08 лютого 2023 року 1 000 грн 00 коп.; 09 лютого 2023 року 500 грн 00 коп.; 10 лютого 2023 року 900 грн 00 коп.; 11 лютого 2023 року 960 грн 00 коп.; 15 лютого 2023 року 1 000 грн 00 коп.; 16 лютого 2023 року 1 000 грн 00 коп.; 18 лютого 2023 року 1 000 грн 00 коп.; 20 лютого 2023 року 1 500 грн 00 коп.; 21 лютого 2023 року 500 грн 00 коп.; 22 лютого 2023 року 1 000 грн 00 коп.; 23 лютого 2023 року 962 грн 00 коп.; 24 лютого 2023 року 936 грн 00 коп.; 28 лютого 2023 року 450 грн 00 коп.; 04 березня 2023 року 491 грн 00 коп.; 06 березня 2023 року 266 грн 33 коп. та 1 407 грн 04 коп.; 08 березня 2023 року 733 грн 67 коп.; 10 березня 2023 року 502 грн 51 коп. та 502 грн 51 коп.; 01 квітня 2023 року 1 005 грн 03 коп.; 05 квітня 2023 року 643 грн 22 коп.; 06 квітня 2023 року 502 грн 51 коп.; 07 квітня 2023 року 854 грн 27 коп.; 08 квітня 2023 року 994 грн 97 коп.; 10 квітня 2023 року 1 005 грн 03 коп.; 15 травня 2023 року - 1 000 грн 00 коп. (для погашення кредиту); 20 листопада 2023 року - 1 005 грн 03 коп.; 24 листопада 2023 року 1 005 грн 03 коп.

ОСОБА_4 подано суду заяву про надання кредиту «Оплата частинами», згідно якої він 14 січня 2024 року отримав кредит в сумі 11 399 грн 90 коп. на умовах строковості, зворотності та платності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показав, що він знає обох сторін по справі. Стосунки в їх сім`ї були добрі, він їх часто бачив, але в гостях у них не був. Йому відомо, що вони наполовину складали гроші для придбання житла, він це чув коли вони між собою обговорювали питання придбання квартири. Сторони разом купляли квартиру і все в квартиру, зокрема, меблі, холодильник. Він був разом з ними, коли вони їздили купляти морозильну камеру, за яку розраховувався ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_21 , який є другом позивача, в судовому засіданні показав, що знає позивача приблизно 4 роки і знає, що в нього в сім`ї негаразди. При купівлі сторонами майна кошти вони витрачали навпіл, але при купівлі квартири позивачу не вистачало 500 дол. США, які він йому позичив, а згодом позивач їх йому повернув. Також, зі слів позивача, йому відомо, що він придбав морозильну камеру, робив меблі і за все розраховувався самостійно.

Свідок ОСОБА_22 , яка є матір`ю відповідача, в судовому засіданні показала, що вона давала відповідачу на придбання спірного житла кошти. Вона була на заробітках за кордоном і звідти пересилала відповідачу кошти. Загалом вона дала 8 000 євро, а ще передавала сумки, в яких теж лежали дрібні кошти. Відповідач також їздила на заробітки до Республіки Польща, і економила кошти, щоб придбати житло. До придбання спірного житла відповідач жила в гуртожитку від роботи, разом з дітьми від першого шлюбу. Наразі перший чоловік відповідача аліменти на дітей не платить, бо старша дочка проживає разом з ним.

Свідок ОСОБА_23 , яка є ріелтором в агентстві нерухомості, суду показала, що спочатку її клієнтом була відповідач, яка орієнтовно з осені 2021 року шукала собі жило, але потім почалася війна і лише влітку 2022 року відповідач їй знову подзвонила з приводу купівлі нерухомості. Їй відомо, що у відповідача було 12 000 дол. США, а позивач мав лише 3-4 тис. дол. США. Перед купівлею житла сторони одружилися і після того був оформлений договір купівлі-продажу житла, хоча спочатку мав оформлятися договір дарування. Вона бачила, що відповідач дала 12 тис. дол. США, а позивач дістав 3-4 тис. дол. США, все це зложив і передав для продавця житла.

Свідок ОСОБА_24 , який є батьком позивача, в судовому засіданні показав, що з сином не живе, в них неприязні відносини, і йому не було відомо чи він з кимось зустрічався, але його згодом було запрошено на хрестини. Один раз він був у сторін вдома, коли вони придбали житло, тоді син казав, що у ОСОБА_2 є гроші для придбання житла. У сина ніколи грошей не було, а на придбання машини він йому давав кошти. ОСОБА_2 йому казала, що вона дала 15 тис. дол. США для придбання житла, а позивач нічого не дав. За позичкою до нього вони не зверталися.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка майна співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частини перша, друга, третя статті 70 СК України).

Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права.

До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність.

Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом встановлено, що 27/100 частин секції ХV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімнати 94, 95) набуті сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти.

При цьому, суд зауважує, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Доказів того, що спірне майно було придбано за особисті кошти одного з подружжя суду не подано.

Також, суд враховує, що у Договорі купівлі-продажу від 23 вересня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрованим в реєстрі за №534, вказано, що ОСОБА_2 діє зі згоди чоловіка ОСОБА_4 , і окремо 23 вересня 2024 року ОСОБА_4 була надана, нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Бештинарським О.В., зареєстрована в реєстрі за №535, згода дружині ОСОБА_2 на укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 27/100 частин секції XV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімнати 94, 95) за належні їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю, грошові кошти.

В зв`язку з цим суд вказує, що вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду.

Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном.

Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору.

Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності.

Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя.

Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Аналогічні висновки про застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі №712/3590/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відтак, враховуючи, що позивач надав згоду відповідачу на укладання договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, така згода зафіксована у вказаному договорі, зокрема, вказано, що відповідач діє зі згоди чоловіка ОСОБА_4 , суд доходить висновку, що 27/100 частин секції ХV у гуртожитку, що знаходиться у будинку за АДРЕСА_1 (кімнати 94, 95), придбані сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти подружжя і вони є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності на вказане майно, не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, придбане в основному за її власні кошті та за кошти її матері. Крім того, посилання відповідача на недоведеність фінансової участі позивача у придбанні спірного майна не має правового значення, оскільки набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована.

Сам факт, що відповідач була працевлаштована, як до, так і після укладення шлюбу, їздила тричі за кордон і мала дозвіл на виконання сезонних робіт у Республіці Польща у 2020 році не свідчить про те, що майно було придбано за її особисті кошти.

Докази, які відповідач надає на підтвердження придбання спірного майна частково за кошти її матері ОСОБА_22 не є належними і допустимими доказами в розумінні ст. 77-78 ЦПК України, оскільки з виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач двічі отримувала перекази у липні 2021 року від ОСОБА_18 , а не від ОСОБА_22 , а з показань свідка ОСОБА_22 слідує, що вона давала відповідачу кошти в загальній сумі 8 тис. євро, однак з вказаних доказів не вбачається на які цілі надавалися ці кошти та не надано докази, що саме ці кошти внесені відповідачем в рахунок оплати вартості спірної нерухомості. Сам договір купівлі-продажу ніким не оспорений, зокрема і матір`ю відповідача, залишається чинним і за даним договором покупцем є відповідач.

Також, в зустрічній позовній заяві відповідач просить суд відступити від засад рівності часток у спільному сумісному майні подружжя на підставі ст. 70 СК України, оскільки позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, пошкодив спільне майно, а також розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дитячих потреб у вигляді фізичного, духовного розвитку та лікування. В свою чергу позивач просить суд поділити спільне майно подружжя на рівні частки, у відповідності до загального правила, визначеного в ч. 1 ст. 70 СК України, та визнати за ними право власності на 1/2 частку об`єкта спільної сумісної власності.

Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від принципу рівності часток подружжя у праві спільної власності.

По-перше, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Обов`язок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Жодних доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, пошкодив спільне майно відповідачем не подано.

Оплата особисто відповідачем комунальних послуг не свідчить про те, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, в той час як ним подані платіжні інструкції про перерахування періодично ОСОБА_2 власних коштів протягом 2022-2023 років.

З вироку суду слідує, що позивач вчинив сімейне насильство, завдав відповідачу тілесних ушкоджень, що вказує на його протиправну поведінку, яка не притаманна для подружжя. Водночас, зазначене не є підставою для відступу від рівності часток подружжя.

Також, як встановлено судом за судовим наказом з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як слідує з розрахунку державного виконавця сума аліментів, яка підлягає сплаті, визначена виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості 13 358 грн 00 коп., в розмірі 1/4 частки - 3 339 грн 50 коп., що перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років складає 2 563 гривні.

Позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Також суд зауважує, що позивач не зверталася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, в разі їх недостатності для утримання дитини, чи стягнення додаткових витрат, пов`язаних з утриманням дитини, її розвитком чи лікуванням.

Сам факт проживання дитини з відповідачем, існування у позивача заборгованості по сплаті аліментів за два місяці, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, відповідачем не доведено.

За таких обставин, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частці за кожним. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_4 повністю, а зустрічного позову ОСОБА_2 - частково.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи повне задоволення позову ОСОБА_4 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 слід стягнути судовий збір в розмірі 2 913 грн 27 коп., а враховуючи часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 з ОСОБА_4 на її користь слід стягнути судовий збір в розмірі 2 913 грн 27 коп.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Тому, враховуючи, що сторони мають сплатити одна одній судовий збір в однаковому розмірі, вони звільняються від обов`язку його сплачувати.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 135/1000 частин секції 15 у гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частин житлових кімнат АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 у секції 15 спільного заселення, розташованого на 4 поверсі 5-ти поверхового гуртожитку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 135/1000 частин секції 15 у гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частин житлових кімнат АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 у секції 15 спільного заселення, розташованого на 4 поверсі 5-ти поверхового гуртожитку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

В задоволенні решти зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повне судове рішення складено 20 грудня 2024 року.

Суддя О.О. Першко