ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Провадження 2/756/86/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря Загороднюк В.В.,

представника позивача адвоката Санамян О.О.,

представника відповідача адвоката Жукова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу недійсним, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем, зареєстрований 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2694, недійсним.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_3 , який за життя мав психічні розлади, перебував на обліку у лікаря - психіатра.

Як стало відомо позивачу, його брат одружився з відповідачем, яка з усіма своїми речами переїхала у квартиру належну позивачу та його брату, а в подальшому сприяла погіршенню відносин між позивачем та його братом.

Так, відповідачу після дзвінків та приїздів позивача ставало нібито зле, вона заборонила ОСОБА_3 приймати будь-які подарунки від позивача.

Крім того, зі слів сусідів, знайомих та колег по роботі брата позивача, померлий ОСОБА_3 після одруження змінився в гіршу сторону, став замкнутим, нелюдимим, зовнішній вигляд став неохайним, одягався не по погоді, носив брудні речі, погано харчувався, дуже сильно схуд, здавалось, що він перебуває у глибокій депресії. З квартири часто лунали жіночі крики, відповідач вчиняла сварки з ОСОБА_3 , він приходив на роботу і просив дати попрацювати, посилаючись на те, що вдома йому не дають спокою, на нього тиснуть, вчиняють сварки та скандали, відповідач вимагає від нього приносити кошти, бо інакше вона піде від нього до іншого чоловіка.

Позивач вказує, що після смерті брата було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України, яке в подальшому було перекваліфіковане на ч.1 ст. 120 КК України.

Враховуючи наявність у брата психічних захворювань, які мали хронічну стадію, позивач просить визнати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2694, недійсним.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.09.2022 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.11.2022 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку судово-психіатричного експерта.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2024 у справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.07.2024 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку судово-психіатричного експерта.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав, просив визнати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та відповідачем недійсним, оскільки ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій на момент укладення шлюбу. Крім того, допитаний в судовому засіданні зі своєї згоди в якості свідка позивач суду показав, що брат з самого початку, ще до укладення шлюбу з відповідачем, говорив йому про те, що нібито бажає проживати з відповідачем, вони зустрічались і невдовзі почали проживати разом, при цьому брат ще казав йому про необхідність економити кошти щоб утримувати сім`ю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в матеріалах справи наявний відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що укладення шлюбу і створення сім`ї братом позивача та відповідачем є здійсненням їх власних цивільних прав, питання їх волевиявлення і сімейних відносин жодним чином не стосується прав позивача, жодними доказами не доведено яке саме право позивача порушено укладенням шлюбу його братом, а визнання шлюбу недійсним не є способом захисту порушених прав позивача, а є способом набуття права власності позивача на спадщину. Надані позивачем докази не дають підстав для визнання шлюбу недійсним, при цьому фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 усвідомлював оточуючу діяльність і свою поведінку, і на укладення шлюбу та створення сім`ї у ОСОБА_3 та відповідача була вільна згода та вільне волевиявлення, враховуючи час до дати укладення шлюбу, на час його укладення та після цього. Факт проживання брата позивача та відповідача однією сім`єю понад п`ять років свідчить про сталість відносин.

У відповіді на відзив сторона позивача посилалась на те, що внаслідок укладення шлюбу братом позивача порушено право позивача щодо розміру та часток спадкової маси, при цьому відповідач не має жодного відношення до набуття братом позивача права власності на квартиру належну обом братам, відповідачем не було надано однозначної відповіді щодо обізнаність із захворюванням ОСОБА_3 . Вказала, що відповідач попередньо неодноразово укладала шлюб з іншими особами, від яких також вимагала утримувати її та її доньку, погрожуючи піти від чоловіка у випадку відсутності фінансового забезпечення. Твердження відповідача щодо гідного поховання ОСОБА_3 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки питанням поховання брата позивача займалася дружина позивача, а відповідач жодної участі не приймала. Крім того, зазначила, що відповідач не виконувала обов`язків подружжя щодо належного піклування, а саме: ОСОБА_3 не отримував любові та піклування дружини, належного харчування, ігнорував стан свого здоров`я, завжди мав неохайний вигляд, відповідач навіть забороняла чоловікові спілкуватися з братом та отримувати від нього будь-яку допомогу.

Сторона відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позивачем не доведено яким чином він стосується права його брата виражати згоду на шлюб, як і підстав для звернення до суду з позовом, і психічний розлад його брата в момент реєстрації шлюбу і порушення права ОСОБА_3 щодо вільної згоди на шлюб. Порушення права позивача на спадщину не може захищатися позовом про визнання шлюбу недійсним. Вказувала, що посилання позивача на те, що спірна квартира є отчим домом, не може братися до уваги, оскільки позивач має свою частку у квартирі, а щодо спадкового майна, то мова йдеться про частку його брата, яка підлягає переходу відповідачу як дружині по праву спадкування за законом. Посилалась на те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тяжкого психічного розладу ні на момент реєстрації шлюбу, ні взагалі не встановлено.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано шлюб, актовий запис №2694, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 29.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.26,т.І).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 02.06.2020, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.5, т.І).

З матеріалів справи убачається, що позивач є рідним братом померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим 18.11.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №6 від 05.06.2020 (а.с.7,8, т.І).

Згідно витягу з ЄРДР, 31.05.2020 було відкрито кримінальне провадження №0003436 за ч.1 ст.120 КК України, за фактом виявлення тіла ОСОБА_3 , який покінчив життя самогубством. Потерпілим за вказаним кримінальним провадженням визнано ОСОБА_1 , про що в матеріалах справи міститься відповідна пам`ятка видана старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві капітаном поліції Богайчуком О.В. (а.с.15,16, т.І).

В матеріалах справи міститься висновок судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №598 від 06.11.2020, щодо проведеної експертизи призначеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 23.10.2020 у кримінальному провадженні №0003436 за фактом доведення ОСОБА_3 до самогубства, з якого убачається, що на момент вчинення самогубства ОСОБА_3 виявляв розлад адаптації у вигляді пролонгованої депресивної реакції на тлі легкої розумової відсталості, за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.103-122, т.ІІІ).

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. було заведено спадкову справу №7-2020

(а.с.17, т.І).

Позивач вказує, що його померлий брат ОСОБА_3 з дитинства страждав на психічне захворювання, перебував на обліку у лікаря-психіатра, проходив стаціонарне лікування у психіатричних диспансерах, у зв`язку з чим є підстави для визнання шлюбу укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, оскільки шлюб було укладено без вільної згоди останнього.

Як убачається з відповіді Спецшколи-інтернату І-ІІ ступенів №7 м. Києва від 24.12.2020 (а.с.119, т.І), ОСОБА_3 по закінченню вказаного закладу освіти у 1997 році отримав свідоцтво про закінчення спецшколи-інтернату №7 для дітей з важкими розладами мови, що підтверджує наявність у дитини особливих освітніх потреб.

Згідно відповіді Оболонського РВК у м. Києві від 07.10.2020, ОСОБА_3 з 21.12.1999 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , 15.10.1999 медичною комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, та обмежено придатним у військовий час за гр.І ст.20б Наказу МОУ №2-1994 року (а.с.18, т.І).

Відповідно до листа КНП «Київська міська психоневрологічна лікарня №2» від 02.10.2020, ОСОБА_3 у вересні 1999 року проходив стаціонарне лікування в 1-му відділенні КМПНЛ №2 (а.с.22, т.І).

Згідно довідки КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер №3» від 04.06.2020, ОСОБА_3 страждав хронічним психічним захворюванням, перебував на обліку у психіатра (а.с.23, т.І).

Згідно даних трудових книжок ОСОБА_3 (а.с.88-92, т.І), ОСОБА_3 навчався у ПТУ №14 та №28, отримав кваліфікацію радіомеханік з ремонту радіоелектронного устаткування та машиніста холодильних установок четвертого розряду, в подальшому з 14.02.2003 тимчасово працював сторожем в АП №6 КП «Київпастранс», звільнений 10.01.2004 за власним бажанням, з 17.01.2017 працював у ТОВ «ЕКО» продавцем продовольчих товарів, 06.11.2017 переведений вантажником, 16.01.2018 звільнений за власним бажанням, з 31.01.2018 працював у ТОВ «Омега» продавцем продовольчих товарів, 09.09.2019 переведений вантажником, 11.11.2019 звільнений за власним бажанням, з 13.11.2019 по день смерті працював у ТОВ «Адвент-Інвест» комірником.

З листа АТ КБ «Приватбанк» від 12.02.2021 убачається, що на ім`я померлого ОСОБА_3 у банку було відкрито сім банківських рахунків, два з яких з іноземною валютою, на усіх з них наявні грошові кошти, заповідальне розпорядження на вказані рахунки відсутнє (а.с.135, т.І).

В матеріалах справи містяться квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, з яких убачається, що їх оплачувала в основному ОСОБА_2 (а.с.143-180, т.І).

Крім того, згідно замовлень оформлених з ФО-П ОСОБА_4 («ІНФОРМАЦІЯ_7»), ТОВ «Епіцентр», ФО-П ОСОБА_5 , відповідачем ОСОБА_2 замовлялися меблі та техніка до квартири ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а..206-217, т.І).

З наявних в матеріалах справи доказів убачається, що похованням ОСОБА_3 займався його брат, позивач по справі ОСОБА_1 (а.с.120-124, т.І).

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є сусідкою померлого, знає обох братів з дитинства. Знає, що померлий ОСОБА_3 був як мала дитина в побуті, самостійно не міг вирішувати побутові питання, проте розумів значення своїх дій і що перебуває в шлюбі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що є сусідкою померлого, знає, що він був психічно нездоровий.

Свідок ОСОБА_8 допитаний в судовому засіданні суду показав, що знайомий з обома братами приблизно з 2008 року, з 2009 року працював з позивачем, з померлим ОСОБА_3 також працював. Свідок вказував, що померлий був недостатньо розумово розвинений, та на думку свідка не розумів що перебуває у шлюбі.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що знала померлого з народження, працювала з матір`ю братів, вважає, що померлий не міг самостійно приймати рішення, постійно перебував під наглядом позивача, щодо укладеного ОСОБА_3 шлюбу свідок нічого не знала, дізналась через кілька років.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що є дружиною позивача. Вказала, що померлий інтелектуально розвинений не був, легко піддавався впливу, проте хотів мати дружину, сім`ю.

Свідок ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні суду показав, що він зустрічався з донькою відповідача, часто залишався на ніч в квартирі померлого, близько трьох разів на тиждень. Свідок зазначив, що померлий розумів, що перебуває в шлюбі, вони разом святкували весілля, померлий виконував обов`язки чоловіка, робив ремонт у квартирі, психічних розладів у нього свідок не помітив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що зустрічається з донькою відповідача, знайомий з померлим з початку 2020 року. Свідок вказував, що померлий розумів, що він перебуває у шлюбі та що відбувається навколо.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що знайома з відповідачем з 2015 року, працює так само як і відповідач нянею, з померлим також була знайома з 2015 року, він був привітним, спокійним. Свідок повідомила, що померлий сам хотів укласти шлюб, вони з відповідачем планували купити будинок, жодних розладів психічного стану свідок у померлого не помітила.

Свідок ОСОБА_14 допитана в судовому засіданні показала, що з померлим була знайома з 2015-2017 років. Зазначила, що була у гостях в родині померлого, зі слів свідка відповідач з померлим жили як родина.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами частин 1-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

За клопотанням представника позивача у справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи страждав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент укладення шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що був зареєстрований 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №2694, тяжким психічним розладом, внаслідок чого не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» №628 від 14.11.2022 (а.с.192-195, т.ІІ), ОСОБА_3 за життя, з народження, в тому числі і на момент укладення шлюбу 29.12.2015 з ОСОБА_2 , страждав на хронічний психічний розлад у вигляді легкої розумової відсталості (за МКХ 10 код F70), та за своїм психічним станом на момент укладення шлюбу 29.12.2015 не міг усвідомлювати свої дії та не міг керувати ними.

Як убачається з вказаного висновку, експерти Ктітарєв О.М. та ОСОБА_15 дали відповіді на питання зазначені у клопотанні представника позивача, водночас ухвалою суду на дослідження експертів судом ставилося одне конкретизоване питання, за наслідками вирішення якого суду можливо було б встановити дійсні обставини справи для ухвалення справедливого рішення.

Допитані в судовому засіданні експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_15 суду пояснили, що відповіли на питання вважаючи їх правильними, проте що не були поставлені судом, відповіді на питання в межах експертизи відповідають питанням поставленим ухвалою суду, вказали, що висновок був відкоригований стосовно психічного стану особи підекспертного, зауважили, що з 2015 року по 2020 рік стан ОСОБА_3 покращитися не міг, діагноз особи є невиліковним та з часом її стан може тільки погіршуватися. Вказували, що таке питання як укладення шлюбу не зрозумілі для людини з психічним розладом легка розумова відсталість. Зазначали, що хронічний та тяжкий ідентичні поняття.

Натомість, представники сторін в судовому засіданні заперечували щодо наданого експертного висновку, просили не приймати вказаний висновок до уваги.

Враховуючи невідповідність наданого висновку, за клопотанням представника позивача у справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи страждав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент укладення шлюбу з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що був зареєстрований 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №2694, тяжким психічним розладом, внаслідок чого не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Проведення експертизи доручено експертам ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» в іншому експертному складі.

Висновком судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №803 від 04.07.2024 (а.с.168-179, т.ІІІ) встановлено, що ОСОБА_3 на момент укладення шлюбу з ОСОБА_2 , що був зареєстрований 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №2694, страждав на тяжкий психічний розлад - легку розумову відсталість (F70 - згідно МКХ-10), який суттєво впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом на момент укладення шлюбу, що був зареєстрований 29.12.2015, ОСОБА_3 не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У приватному праві недійсність може стосуватися або «вражати», зокрема, правочин, шлюб. Шлюб по своїй суті не є правочином, а тому до конструкції недійсності шлюбу положення ЦК України про правочини, зокрема й норми § 2 «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону» глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані.

Частинами 1, 2 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (ст. 42 СК України).

З огляду на положення норм СК України, він містить закріплені три види недійсності шлюбу, який: (а) є недійсним в силу вказівки закону (стаття 39); (б) визнається недійсним за рішенням суду (стаття 40); (в) може бути визнаний недійсним за рішенням суду (стаття 41).

Добровільність шлюбу є однією з основних засад сучасного сімейного права, тому порушення умов щодо добровільності шлюбу є підставою для визнання його недійсним. Згода особи є способом зовнішнього виявлення її внутрішньої волі на реєстрацію шлюбу. Згода особи не вважається вільною, зокрема, якщо в момент реєстрації шлюбу особа страждала тяжким психічним розладом, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними. У разі коли особа страждала тяжким психічним розладом, вона, без сумніву, не могла сповна усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними. Причому шлюб визнається судом недійсним, якщо особа саме в момент реєстрації шлюбу страждала тяжким психічним розладом, тобто, коли її хворобливий психічний стан не є хронічним.

У статті 42 СК України законодавцем визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним, у зв`язку з чим можна зробити висновок, що вказана стаття стосується лише двох видів недійсного шлюбу, а саме шлюбу, який: визнається недійсним за рішенням суду або може бути визнаний недійсним за рішенням суду. Шлюб, який є недійсним, не потребує звернення особи до суду з відповідним позовом, оскільки його недійсність визначається безпосередньо законом.

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають, зокрема, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу. Тобто, у разі пред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушені її права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, слід встановити в чому таке порушення полягає.

Суд зазначає, що висновок судово-психіатричного експерта Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №598 від 06.11.2020, щодо проведеної експертизи призначеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 23.10.2020 у кримінальному провадженні №0003436 є недопустимим доказом, як і висновок судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» №628 від 14.11.2022, оскільки на вирішення експертиз були поставлені питання, які не стосуються предмету спору, тому не можуть братися судом до уваги.

Водночас, оскільки з висновку судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №803 від 04.07.2024 убачається, що померлий ОСОБА_3 страждав на тяжкий психічний розлад - легку розумову відсталість, який суттєво впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і за своїм психічним станом на момент укладення шлюбу, що був зареєстрований 29.12.2015, він не усвідомлював сповна значення своїх дій та не міг керувати ними, судом достеменно встановлено, що укладення шлюбу ОСОБА_3 відбулося без вільної на те його згоди.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Відповідно до ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 45 СК України передбачено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

З огляду на наведене, суд убачає наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнання шлюбу, зареєстрованого 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №2694, недійсним.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04205, м. Київ, просп. Оболонський, 28-В, ) про визнання шлюбу недійсним - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 29.12.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №2694 - визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 19.12.2024.

Суддя Олексій ДИБА