Справа № 504/5445/23
Номер провадження 2-о/504/137/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Вінської Н.В.,

секретаря Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Доброслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Головне управління Національної гвардії України про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, з участю третьої особи, про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , матір`ю якої є ОСОБА_3 . 15.04.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. Рішенням Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.12.2018 №338, на підставі рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 17.12.2012р., надано службове приміщення квартири АДРЕСА_1 , старшому лейтенанту ОСОБА_1 з родиною складом сім`ї три особи: він, дружина ОСОБА_4 , 1982р.н., дочка дружини ОСОБА_2 , 2006р.н..

Встановлення вищезазначеного факту родинних (сімейних) відносин на спільного проживання між ОСОБА_1 , як вітчимом, та неповнолітньою ОСОБА_2 , як падчеркою необхідно позивачу з метою подальшої реалізації права на приватизацію наданого старшому лейтенанту ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Національної Гвардії України, житлового приміщення. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Комінтернівський районного суду Одеської області від 22.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд заслухавши, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , матір`ю якої є ОСОБА_3 , про що 29.00.2006 Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси складено відповідний актовий запис №213.

15.04.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що 15.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №530.

Рішенням Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.12.2018 №338, на підставі рішення центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 17.12.2012р., надано службове приміщення квартири АДРЕСА_1 , старшому лейтенанту ОСОБА_1 з родиною складом сім`ї три особи: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_4 , 1982р.н., дочка дружини ОСОБА_2 , 2006р.н.

В подальшому, 20.12.2018 року Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області видано старшому лейтенанту ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Національної Гвардії України, ордер №30 на житлове приміщення площею 44 кв.м., виходячи із трьох членів сім`ї: ОСОБА_1 - головний квартиронаймач, ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_2 - донька дружини.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами.

Ч.1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

У відповідності до вимог ст. ст. 234, 256, 258 ЦПК України, роз`яснень п. 1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Розглянувши заявлені позивачем вимоги суд приходить висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки позивач вказуючи про необхідність встановлення факту родинних відносин та сумісного проживання для реалізації права на приватизацію житлового приміщення, не надає доказів відмови йому у реалізації такого права, не надає доказів звернення із заявою про приватизацію житла.

Крім того, суд наголошує, що відносини між вітчимом та падчеркою не є родинними (кровними), при цьому взаємні права та обов`язки виникають із моменту укладення шлюбу із матір`ю дитини, регулюються Сімейним кодексом України та не потребують додаткового підтвердження у судовому порядку.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Верховний Суд України в листі від 01.01.2012 року Про Судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

При цьому, до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Ст. 318 ЦПК України передбачає, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість встановлення такого факту інакше як в судовому порядку.

Так, частинами 1, 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, мають взаємні права та обов`язки перераховується у ст. 2 СК України, а саме подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок.

Таким чином, СК України передбачено правові статуси таких членів сім`ї, як вітчим та падчерка, які мають взаємні права та обов`язки.

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Проте, таких доказів суду не надано.

Разом з тим, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 у якій Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду у випадку задоволення позову має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, - не відповідає положенням Конвенції (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12).

Також суд наголошує на тому, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується долученими до матеріалів справи довідкою №51 від 28 жовтня 2023 року ОСББ «Крижанівка», актом обстеження матеріально побутових умов складеним посадовими особами Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, довідкою про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 надані суду документи не містять помилок, перебувають у володінні позивача, тобто не втрачені, а отже відсутні будь які підстави для додаткового підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 рішенням суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 19, 76, 77, 81, 263-265, 268, 273, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Головне управління Національної гвардії України про встановлення юридичного факту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Вінська Н. В.