Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/8417/24
У Х В А Л А

18.12.2024 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Трагнюк В.Р., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 3 ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати, зокрема, коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Ч. 5 ст. 177 ЦПК України передбачає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачем у позовній заяві не зазначено: засоби зв"язку позивача, наявність чи відсутність спадкоємців які мають право на обов`язкову частку в спадковому майні, чи прийнято спадщину іншими спадкоємцями, не додано до позовної заяви докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За таких обставин позивач ставлячи питання про визнання у судовому порядку права власності на майно у порядку спадкування, має вказати на правові підстави звернення саме до суду з подібною вимогою, зазначити відомості про об`єктивну неможливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на вказане майно.

Позивач у позові вказує, що звертався до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, однак докази на підтвердження цієї обставини не зазначає, як і час звернення та прийняте нотаріусом рішення.

В позовній заяві в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не зазначено обґрунтований розрахунок ціни позову, зокрема, не вказано та не обґрунтовано вартість кожного предмета позову (житлового будинку та земельної ділянки) на час звернення позивача до суду з даною позовною заявою, не зазначено посилань на докази, які підтверджують дійсну (ринкову) вартість спірного майна на час звернення до суду.

Як вище було зазначено, розмір судового збору за заявлення позовної вимоги майнового характеру встановлюється виходячи з ціни позову.

Ціна позову визначається з урахуванням ст. 176 ЦПК України. Зокрема відповідно до п. 2 ч. 1 вказаної статті, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування -вартістю майна.

Згідно п .9 ч. 1ст. 176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обов`язкових платежів, визначенийпостановою Кабінету Міністрів України «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договоруце звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21.08.2014 року «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», строк дії звіту про оцінку нерухомого майна становить не більше шести місяців з дати оцінки.

За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання. Ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи).

З огляду на те, що позовна заява не містить дійсну ціну позову та відсутній звіт про оцінку майна унеможливлює суд визначити ціну позову, а відтак відсутня можливість перевірки розміру судового збору який підлягає сплаті позивачем.

Отже, позивачу необхідно надати суду звіт про оцінку майна яке є предметом позову, а також квитанцію про сплату судового збору, який в сумі буде становити 1 відсоток від вартості майна або подати документи про наявність пільг щодо сплати судового збору.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно положень п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовних заяв (заяв) встановлені у таких розмірах:

- позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 1211,20 грн. до 15140 грн.).

У відповідності до вимог ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З огляду на наведене позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення вказаних вище недоліків шляхом подання до суду платіжних доручень про сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру та позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 187 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, третя особа: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.,- залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків та виконання вимог цієї ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, в противному разі заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. Р. Трагнюк