Номер провадження: 22-ц/813/2837/24
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Комлевої О.С.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, процентів та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи та короткий зміст клопотання

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, процентів та пені.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.08.2023 р., ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.06.2023 р. скасовано ухвалено нове рішення, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено ОСОБА_3 , у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, до набрання рішенням законної сили.

24.08.2023 р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Нікішева О.В. про зустрічне забезпечення шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду суму в розмірі 1 000 000 гривень. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач ОСОБА_3 буде об`єктивно облишений можливості у той чи інший спосіб обміняти нерухомість на іншу еквівалентну нерухомість в більш безпечних місцях Одеської області чи інших областей України, що по мірі неминучого знецінення вказаної нерухомості чи можливого її руйнування може завдати збитків відповідачу, в провадженні різних судів перебували та перебувають судові справи за позовами різних позивачів про стягнення з позивача ОСОБА_1 грошових коштів, все нерухоме майно ОСОБА_1 згідно рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області про опис майна у податкову заставу №317/6/09-19-13-03-06 від 11.01.2023 р. перебуває у податковій заставі. Враховуючи велику суму стягнення у вищевказаній справі та можливі збитки від знецінення чи руйнування нерухомого майна відповідача ОСОБА_3 , співмірна сума зустрічного забезпечення має складати 1000000 грн. При застосуванні заходів забезпечення позову питання щодо зустрічного забезпечення не розглядалося, а тому ОСОБА_3 вважає за необхідним застосувати заходи зустрічного забезпечення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2023 року клопотання задоволено. Застосовано зустрічне забезпечення шляхом внесення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на депозитний рахунок суду 1 000 000 (один мільйон гривень). Надано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , строк десять календарних днів з дня отримання ухвали про зустрічне забезпечення на винесення грошових коштів на депозитний рахунок суду та зобов`язано його надати документи на підтвердження надання зустрічного забезпечення негайно після внесення грошових коштів на рахунок. Роз`яснено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що у відповідності до ч.10 ст.154 ЦПК України якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконає вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

При винесенні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з такого мотивування, що виходячи з фактичних обставин справи, а також зважаючи на те, що при застосуванні заходів забезпечення позову питання щодо зустрічного забезпечення не розглядалося, суд вважав за доцільне визначити розмір зустрічного забезпечення в сумі 1000000 гривень, які підлягають внесенню позивачем на депозитний рахунок суду, оскільки такий розмір, на думку суду, є розумним і справедливим. При цьому судом враховано вимоги щодо співмірності зустрічного забезпечення із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач.

Короткий виклад вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій остання просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про зустрічне забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з?ясуванно обставини, що мають значення для справи. При прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що: 1) місце проживання позивача зареєстроване в установленому законом порядку на території України; 2) у приватній власності позивача є значна кількість нерухомого майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 3) відповідач є громадянином російської федерації і негативні наслідки в результаті розгляду цієї справи швидше виникнуть для позивача, а не для відповідача, так як законність перебування останнього на території України судом не перевірялись.

Як вже зазначалось вище позивач має постійне місце проживання та зареєстрований в установленому законом порядку, здійснює підприємницьку діяльність та має регулярний дохід, позивач має у власності нерухоме майно, вартість якого є достатньою для відшкодування збитків відповідача, якщо такі забезпеченням позову йому будуть заподіяні. В свою чергу представник відповідача - адвокат Нікішев О.В. долучає до свого клопотання про зустрічне забезпечення від 24.08.2023 року Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, з якої слідує наявність у власності позивача значної кількості нерухомого майна. Останнє є додатковим доказом безпідставності застосування зустрічного забезпечення у цій справі. Також судом першої інстанції не взято до уваги наше обґрунтування підстав відмови у задоволенні клопотання про зустрічне забезпечення у зв?язку із закінчення процесуальних строків для його подання, яке висловлено у письмовому запереченні проти клопотання про зустрічне забезпечення, що було долучено нами до матеріалів цієї справи.

Вважали, що обставини, про які згадуються в клопотанні про зустрічне забезпечення не доводяться жодним доказом. Також зазначали, що надуманими є твердження представника відповідача про те, що в результаті забезпечення позову відповідач понесе збитки у зв?язку із знеціненням його нерухомості чи можливим її руйнування. Суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б обгрунтовували доцільність застосування зустрічного забезпечення і безпідставно задовольняє клопотання представника відповідача про зустрічне забезпечення. Вище наведене свідчить про необ?єктивність суду першої інстанції при вирішенні клопотання про зустрічне забезпечення. Адже останнє є правом суду, однак не є його обов?язком.

Зазначали, що висновки суд першої інстанції про доцільність застосування до позивача зустрічного забезпечення шляхом внесення ним на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 1 000 000, 00 грн (одного мільйона гривень) є передчасними та необґрунтованими. А сам розмір зустрічного забезпечення в цілому не мотивований. Обумовлена в клопотанні про зустрічне забезпечення грошова сума не відповідає принципу співмірності та дотримання балансу інтересів сторін справи. Однак суд першої інстанції, не перевіряючи доцільність застосування зустрічного забезпечення саме в розмірі 1 000 000, 00 грн., приходить до помилкового висновку про такий розмір зустрічного забезпечення. Суд першої інстанції, маючи можливість в силу приписів ч. 4 ст. 154 ЦПК України застосувати зустрічне забезпечення шляхом надання позивачем банківської гарантії або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму або вчинення інших дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов?язаних із забезпеченням позову дане право не реалізовує. Хоча з врахуванням військового стану, введеного на території нашої держави, який вплинув також і на платоспроможність громадян України на сьогодні існують достатні підстави для застосування альтернативних видів зустрічного забезпечення. Однак такі судом першої інстанції навіть не розглядались, а ним в цілому задоволено клопотання про зустрічне забезпечення.

При прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст. 154. 260, 263 ЦПК України. Вважали, що при вирішенні питання про зустрічне забезпечення суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття зустрічного забезпечення з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між зустрічним забезпечення та можливими негативними наслідками для відповідача через застосування забезпечення позову у випадку відмови у позові; імовірності виникнення для відповідача збитків чи інших ризиків або негативних наслідків у зв?язку із забезпеченням позову; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також зазначали, що судом першої інстанції порушено принцип рівності перед законом і судом усіх учасників судового процесу, який закріплений ст. 21 Конституції України, ст. ст. 2, 6 ЦПК України, ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». З оскаржуваної ухвали скаржники вбачають упереджене ставлення суду першої інстанції до позивача та відстоювання ним інтересів відповідача. Суд першої інстанції, переймаючись надуманими негативними наслідками для відповідача - громадянина російської федерації, не бере до уваги відсутність будь-яких об?єктивних підстав застосовувати зустрічне забезпечення до позивача.

Позиція відповідача

Від представника відповідача надійшов відзив, в якій останній зазначив, що апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначали, що позивач ОСОБА_1 відповідно відомостей з реєстру судової влади, реєстру боржників веде не доброчесний спосіб життя, намагається вчинити неправомірні дії, щодо майна відповідача, а також впливає на думку суду за допомогою просування інформації відсутності у ОСОБА_3 громадянства України, що не узгоджується з дійсністю викладених обставин, а також і з тим, що відповідач має законні підстави для проживання на території України, прожив все життя в Україні. А також , те що в Україні на даний час діє військовий стан, на території міста Одеси періодично фіксуються попадання ворожих снарядів по цивільній інфраструктурі, і спірному майну може бути завдано шкоди, у зв`язку з викладеним відповідач вважає доцільним застосування заходів зустрічного забезпечення позову.

Повідомлення про розгляд справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2024 року відповідачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву, який було надано апеляційному суду.

Представники позивача та відповідача копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з додатками отримав 08.03.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.03.2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 5 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи заяву представника відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами виник щодо про стягнення боргу за розпискою, процентів та пені. Виходячи з фактичних обставин справи, а також зважаючи на те, що при застосуванні заходів забезпечення позову питання щодо зустрічного забезпечення не розглядалося, суд вважає за доцільне визначити розмір зустрічного забезпечення в сумі 1000000 гривень, які підлягають внесенню позивачем на депозитний рахунок суду, оскільки такий розмір, на думку суду, є розумним і справедливим.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції судова колегія виходить з наступних положень Закону. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини першої 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зазначена норма ЦПК узгоджуються зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Цей інститут має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. На цій особливості застосування інституту зустрічного забезпечення у цивільному процесі Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 19 грудня 2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 10 квітня 2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18), від 30 травня 2019 року в справі № 456/2438/17 (провадження № 61-473св19), від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/3222/17 (провадження № 61-1856св19).

Отже, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 175/1480/21.

Відповідач, зазначаючи про те, що позивач не проживає на території України доказів того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України не надав.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження майнового стану позивача, що також є передумовою для зустрічного забезпечення.

Апеляційним судом не встановлено наявність передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення. Зазначене не спростовується відокремленими матеріалами справи.

За приписами частини шостої статті 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування судом заходів забезпечення позову та за клопотанням іншої сторони.

Звертаючись з заявою про застосування зустрічного забезпечення відповідач визначив розмір зустрічного забезпечення 1000000 грн, обґрунтувавши необхідність застосування зустрічного забезпечення тим, що позивач ОСОБА_1 відповідно відомостей з реєстру судової влади, реєстру боржників веде не доброчесний спосіб життя, намагається вчинити неправомірні дії, щодо майна відповідача, а також впливає на думку суду за допомогою просування інформації відсутності у ОСОБА_3 громадянства України, що не узгоджується з дійсністю встановлениї обставин, а також і з тим, що відповідач має законні підстави для проживання на території України, прожив все життя в Україні. А також , те що в Україні на даний час діє військовий стан, на території міста Одеси періодично фіксуються попадання ворожих снарядів по цивільній інфраструктурі, і спірному майну може бути завдано шкоди, у зв`язку з викладеним відповідач вважає доцільним застосування заходів зустрічного забезпечення позову .

Частиною 4 ст. 154 ЦПК України передбачено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач, у зв`язку із забезпеченням позову.

Оцінка співмірності здійснюється, крім іншого, з урахуванням співвідношення права та інтересу, які просить захистити заявник, вартості майна, на яке накладається арешт, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. При цьому в ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення вказується розмір останнього або інші дії, які повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення, а також строк його надання, котрий не може перевищувати 10-ти днів з дня постановлення ухвали.

Проте, в заяві про застосування зустрічного забезпечення відповідачем не викладено обставин стосовно збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а міститься лише посилання на не проживання на території України позивача та відсутність будь-якого майна на праві власності.

Оскільки доказів того, що обраний позивачем та застосований судом в ухвалі Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.10.2023 року захід забезпечення позову призведе до можливих матеріальних витрат відповідачем унаслідок його застосування, як до заяви про застосування заходів зустрічного забезпечення, так і під час апеляційного розгляду відповідачем не надано, відокремлені матеріали таких доказів не містять, та враховуючи відсутність обставин, визначених у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зустрічного забезпечення колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 жовтня 2023 року скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про застосування зустрічного забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Ю.П.Лозко

О.С. Комлева