Справа № 214/5771/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,

встановив:

Позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за послугу з постачання теплової енергії, що виникала за адресою надання послуг: АДРЕСА_1 у розмірі основного боргу 50733,54 грн. за період з 01.10.2013 по 24.05.2021, інфляційні витрати у сумі 12288,73 грн. та 3% річних у сумі 3862,68 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2013 по 24.05.2021 утворилась заборгованість в розмірі 50 733,54 грн, на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 12288,73 грн, 3% річних 3862,68 грн. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2022 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, надані за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2013 по 24.05.2021 у розмірі 50733 (п`ятдесят тисяч сімсот тридцять три) гривні 54 копійки, інфляційні втрати у розмірі 12288 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 73 копійки, 3% річних у розмірі 3862 (три тисячі вісімсот шістдесят дві) гривні 68 копійок, а загалом 66 884 (шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні 95 копійок, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а. с. 40 - 42).

Ухвалою від 22.07.2024 скасовано заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2022 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 80).

Учасники справи у судове засідання не з`явились, поряд з тим скористались своїми процесуальними правами щодо подачі заяв по суті справи відповідно до положень ст. 174 ЦПК України.

Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Вовк М. В. просить перевірити та застосувати строк позовної давності; позовні вимоги визнає частково у розмірі основного боргу 32766,75 грн., інфляційних витрат 3479,03 грн. та 3% річних 1858,61 грн.

Свою позицію обґрунтовує тим, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2013 по 17.07.2018 пред`явлено за межами строку позовної давності з огляду на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду 19.07.2021. Заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Зазначає, що платіж у розмірі 500 грн. за надані послуги, здійснений 23.09.2016 позивач не сплачувала, крім того цей платіж здійснений за межами строку позовної давності. Крім того, звертає увагу, що позивач стала власником нерухомого майна з 19.02.2019. У зв`язку з викладеним вважає, що відсутні підстави для переривання строку позовної давності.

Крім того, на обґрунтування розрахунків визнаних позовних вимог вказує на той факт, що при примусовому виконанні заочного рішення від 28.11.2022 приватним виконавцем з ОСОБА_1 було примусового стягнуто 3058,19 грн., тому сума основного боргу, заявлена у межах позовних вимог підлягає зменшенню на примусово стягнуту суму (3058,19 грн.).

Крім того, у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено клопотанні про відшкодування позивачем на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. (а. с. 83 - 91).

У додаткових поясненнях представник позивача заперечив протии застосування строків позовної давності, враховуючи факт часткової сплати заборгованості відповідачем та продовження строків позовної давності на період карантину, тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, зазначає, що підповідач по справі ОСОБА_1 . Є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вона є власником нерухомого майна за вказаною адресою. Квартира належить відповідачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про праву на спадщину від 19.02.2019, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Набувши право власності на вказане нерухоме майно відповідач також успадкувала права та обовязки спадкодавця, в тому числі зобовязання щодо оплати послуг з теплової енергії, наданої позивачем до цієї квартири за життя спадкодавця як попередньому власникові та споживачеві тахих послуг, що входять до обсягу прийнятої відповідачем спадкової маси.

Тому, незалежно від того, коли отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, здійснив реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, адже незалежно від часу прийняття спадщини, він належить спадкоємцеві саме з часу відкриття спадщини.

Позивач також заперечує протии стягнення з нього на користь відповідача втррат на правову допомого у заявленному розмірі 4000 грн. Вважає, що заявлена сума не відповідає критерію розумності та є неспівмірною зі складністю справи та наданими адвокатом обсягу послуг. Крім того, розмір витрат на правову допомогу у заявленому розмірі не підтверджено документально, зокрема не надано документу про сплату гонорару адвокату. Просить суд зменшити судові витрати на професійну допомогу до 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень) (а. с. 98 - 107).

За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Обов`язок власників утримувати своє майно закріплений в ст. 322 ЦК України, яка визначає, що «власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом».

Як встановлено судом, та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 7) відповідачу ОСОБА_1 з 19.02.2019 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.02.2019 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місці ради ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою вказаного нерухомого майна з 15.06.2021 (а. с. 18).

З огляду на те, що судом встановлено набуття права власності за відповідачем на нерухоме майно за адресою надання послуг з постачання теплової енергії у порядку спадкування, суд зазначає, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №609/1231/19.

Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1218 Цивільного України, до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошуться померлою (частина друга статті 1220 Цивільного України).

Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язані.

Відповідно до положень частини першої статті 1282 Цивільного України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , є такою, що прийняла спадщину з дати смерті спадкодавця та успадкувала його права та обов`язки щодо сплати комунальних платежів за адресою наданих послуг.

Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії, у відповідача виникла заборгованість за період з 19.02.2019 по 24.05.2021 у розмірі 26078,05 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1281 ЦК України 1. спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. 2. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Позивачем не доведено, що він звертався до відповідача, який прийняв спадщину, з вимогою про погашення заборгованості яка утворилась за життя спадкодавця. Доказів направлення вимоги до спадкоємця у встановлені статтею 1281 ЦК України строки учасниками справи не надано.

Відповідно до частини 4 статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За наведених обставин, позивач позбавлений права вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.10.2013 по 19.02.2019.

Оскільки судом відмовлено у задоволені позовних вимог з 01.10.2013 по 19.02.2019, а з позовом до суду позивач звернувся 19.07.2021, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Заявлене позивачем клопотання про витребування у нотаріуса копії сторінок спадкової справи, які відображають відомості щодо дати звернення відповідача з заявою про прийняття спадщини та свідоцтва про право на спадщину, суд з огляду на зміст додаткових пояснень позивача, розцінює як отримання відповідних даних з метою схилити суд до ухвалення рішення про повне задоволення позовних, в тому числі за період нарахованого боргу до набуття відповідачем права власності на нерухоме майно (до 19.02.2019), при тому, що судом встановлено правові підстави для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача суми боргу виключно з часу набуття позивачем права власності на нерухоме майно.

Правові підстави набуття права власності на спадкове нерухоме майно містяться у наданому позивачем витязі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому підстави витребування у нотаріуса відповідного свідоцтва про право на спадщину відсутні.

За таких обставин клопотання позивача про витребування доказів суд залишає без розгляду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат суд керується наступним.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18) тому оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних та пені узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та частково погоджується з наданим позивачем розрахунками.

За обставинами справи та згідно з наданих позивачем розрахунків з відповідача підлягає стягненню на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 6316,40 грн., що є пропорційною сумою інфляційних витрат до суми основного боргу, встановленого судом. За цим же принципом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 1985,80 грн.

Таким чином, за встановлених судом обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 34380,25 грн., з яких: сума основного боргу за період з 19.02.2019 по 24.05.2021 - 26078,05 грн, інфляційні витрати - 6316,40 та 3% річних у розмірі 1985,80 грн.

При цьому визнання представником відповідача розміру боргу у більшому розмірі, ніж встановлено судом, порушує законодавче регулювання спірних правовідносин, зокрема таке визнання за обставинами даної справи не узгоджується із ст. 1281 ЦК України.

З огляду на визнання представником відповідача позову із мотивів та підстав, які суперечать закону, суд відповідно до ч. 4 ст. 206 не приймає таке визнання та продовжує розгляд справи по суті у рамках заявлених позовних вимог.

Також суд критично ставиться до позиції представника відповідача щодо необхідності зменшення суми основного боргу на суму примусово стягнутих коштів у виконавчому провадженні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

В даному випадку, правовою підставою набуття АТ «Криворізька теплоцентраль» 3058,19 грн. (як вказує представник відповідача), стало заочне рішення від суді від 28.11.2022, яке скасовано ухвалою суду від 22.07.2024. Відтак, визначена відповідачем сума є такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала, якщо дані обставини будуть встановлені судом належними та допустимими доказами.

На підтвердження необхідності зменшення суми боргу відповідача перед позивачем, представник відповідача надає суду лист приватного виконавця від 30.07.2024, зі змісту якого вбачається, що з боржника ОСОБА_1 були стягнуті кошти із заробітної плати. Поряд з цим у листі зазначено про утримання коштів у рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 , який не є учасником даної справи.

Належних та допустимих доказів примусового стягнення з відповідача на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» коштів у рахунок погашення боргу (виписки з банківських рахунків, докази зарахування коштів на рахунок АТ «Криворізька теплоцентраль», підтверджені відповідними бухгалтерськими документами, тощо) суду не надано, що б у свою чергу спростувало протиріччя, викладені у наданому суду листі приватного виконавця.

За таких обставин, вимоги зменшення суми боргу на визначену представником відповідача суму є передчасними та судом до уваги не приймаються. За встановлених судом обставин у контексті розгляду даної справи, за диспозитивним правом ОСОБА_1 належним способом захисту можливого порушення її прав є звернення до суду з позовом про стягнення безпідставного набутого майна з надання суду відповідних доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає частковому задоволенню. Ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму боргу за період з 19.02.2019 по 24.08.2021 у розмірі 26078,05 грн, інфляційні витрати у розмірі 6316,40 грн. та 3% річних у розмірі 1985,80 грн.

Інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду по даній справі.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи по суті, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Щодо вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд керується наступним.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить стягнути з позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої-шостоїстатті 137ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої (правової) допомоги № 24/05/2024-П від 24.05.2024, акти приймання-передачі правової допомоги відповідно до укладеного договору з описом виконаних робіт, розрахункові квитанції від 24.05.2024 та 06.08.2024 на загальну суму 4000 грн. (по 2000 грн. кожна) (а. с. 56, 57, 58, 59 60, 65, 93, 94)

Верховний Суд у своїй постанові від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплаченостороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт1частини 2статті 137ЦПК України).

Норми ст. ст. 76, 77, 78, 79, 89 ЦПК України вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені, в тому числі щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

Представник позивача вказує на неспівмірність заявленого розміру судових витрат з фактично наданими послугами.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги заперечення представника іншої сторони щодо неспівмірності заявленого розміру судових витрат з фактично наданими послугами, суд враховує, що, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності сторін.

Суд також враховує, що при ухваленні рішення судом самостійно обрано та застосовано відповідні правові норми до спірних правовідносин. Суд також враховує часткове задоволення позову та відхилення частини доводів та аргументів представника відповідача, який ставить на вирішення суду питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених ст. 137 ЦПК України, з урахуванням заперечень іншої сторони щодо заявленого розміру судових витрат на правову допомогу, враховуючи незначну складність справи, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок позивача є сума 2000,00 грн., що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги та відповідатиме принципам розумності і співмірності за обставинами даної справи. Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести відповідач ОСОБА_1 .

Крім того, впорядку ст. 141 ЦПК України на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» за рахунок відповідача ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1166,78 грн. що є пропорційною сумою задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі на професійну правничу допомогу.

Відповіднор до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на часткове задоволення позову та встановлений судом розмір судових витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 2000 грн., а у свою чергу відповідач повинен сплатити позивачу 1166,78 грн. витрат на сплату судового збору, суд відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» сплатити відповідачу 883,22 грн. різниці понесених судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 5, 9, 10, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задовольнити позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1), заборгованість, що виникла за адресою: АДРЕСА_1 за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 19.02.2019 по 24.08.2021 у розмірі 26078,05 гривень (двадцять шість тисяч сімдесят вісім грн. 05 коп.), інфляційні витрати у розмірі 6316,40 гривень (шість тисяч триста шістнадцять грн. 40 коп.), 3% річних у розмірі 1985,80 гривень (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят п`ять грн. 80 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_1 883,22 грн. (вісімсот вісімдесят три грн. 22 коп.) різниці понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко