КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/3844/21 Головуючий у суді першої інстанції - Остапчук Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/8702/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою ОСОБА_3 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бобкова Ірина Олександрівна про визнання попереднього договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів, у якому просили суд: - стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачів грошову суму в розмірі 819 830,00 грн сплаченого завдатку та нарахованих штрафних санкцій та понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору та на оплату правничої допомоги.

В обґрунтування позову посилаються, що 22 жовтня 2020 року між ОСОБА_4 , в особі ОСОБА_5 згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. та позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , укладено попередній договір згідно умов якого ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання укласти до 22 грудня 2020 року із позивачами договір купівлі - продажу належної їй земельної ділянки, кадастровий номер: :01:011:0315, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачі зазначили, що ними було передано ОСОБА_4 завдаток в розмірі 409 915 грн., що є еквівалентом 14 500 доларів США в рахунок майбутньої оплати вартості земельної ділянки.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області Бобковою І. О., зареєстрований в реєстрі за № 1331.

Укладаючи вказаний попередній договір сторони у пункті 9 визначили, що у разі ухилення відчужувача від укладення основного договору купівлі - продажу, або у разі невиконання ним умов, зазначених у пунктах 5, 12 цього договору, або у разі якщо нерухоме майно не відповідатиме істотним умовам, зазначеним у пункті 2 цього договору, або у разі втрати, пошкодження та /або зіпсування нерухомого майна набувачам повертається сума сплачена ними за цим договором, в подвійному розмірі не пізніше трьох днів після останнього дня, передбаченого для укладення основного договору купівлі - продажу, а в разі відмови відчужувача повернути суму завдатку набувачі мають право вимагати укладення основного договору купівлі - продажу в судовому порядку або звернутись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно з проведенням остаточного розрахунку з Відчужувачем, або звернутись до суду з позовними вимогами про повернення сплаченого за ним завдатку.

Відповідно до п. 11 договору - з моменту підписання цього договору відчужувач не має права передавати (відчужувати) зазначене в цьому договорі нерухоме майно повністю або частково будь-яким третім особам, укладати договори застави (іпотеки) та оренди.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за попереднім договором в частині продажу їм до 22 грудня 2020 року земельної ділянки не виконала та 08 грудня 2020 року вказану земельну ділянку продала іншій особі.

У травні 2022 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просив визнати недійсним попередній договір.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву представник ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_5 , який при укладенні попереднього договору із позивачами діяв від її імені не повідомляв її про намір укладення попереднього договору на погоджених із позивачами у вказаній справі умовах, та не передавав позивачці одержані за ним кошти. З`ясувати обставини укладення такого договору, їх замовчування від відповідача та причини, з яких ОСОБА_5 не повідомив її про його укладення та не передав отримані за ним кошти - не представляється можливим, оскільки практично за два тижні після укладення вказаного договору ОСОБА_5 помер.

Відтак, вважає що вказаний правочин був укладений за зловмисною угодою її представника ОСОБА_5 та позивачів у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на шкоду її інтересам, а тому представник відповідачки у справі просила суд відмовити у первісному позові позивачів, задовольнити зустрічний позов визнавши укладений попередній договір недійсним з підстав передбачених ст. 232 ЦК України .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, відтак просив суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, а також стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачів 819 830,00 грн та стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано п. 12 попереднього договору від 22 жовтня 2020 року, відповідно до якого до моменту підписання основного договору купівлі-продажу, ризик пошкодження, зіпсування або втрати лежить на відчужувачі. Тобто саме на відповідача покладався обов`язок зберегти і не продавати вказане майно до підписання основного договору. Відтак, відповідач порушила умови договору від 22 жовтня 2020 року.

Звертає увагу суду на те, що відповідач земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:011:0315 на підставі заяви про поділ від 21 грудня 2020 року, до терміну зазначеного в попередньому договорі 22 грудня 2020 року, поділила на три частини вказану земельну ділянку.

Разом з тим, в інтересах ОСОБА_4 діяв ОСОБА_5 на підставі довіреності, яка є дійсною, адже відповідач довіреність не скасовувала і не зверталася про визнання виданої довіреності недійсною.

04 жовтня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника відповідача - ОСОБА_6 заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, посилається на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, як вбачається з апеляційної скарги, основним доводом позивачів, яким вони обґрунтовували заявлені ними позовні вимоги, є те, що остання, уклавши з позивачами через довірену особу попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, у визначені договором строки ухилилась від укладення основного договору купівлі-продажу.

Вказує, що за вказаним попереднім договором - відчужувач зобов`язалася до 22 грудня 2020 року продати на умовах встановлених попереднім договором, а набувачі зобов`язуються купити на умовах встановлених попереднім договором - земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:011:0315.

Факт передачі та отримання коштів завдатку в сумі 409 915, 00 грн., що еквівалентно 14 500 доларів 00 центів США. Залишок суми грошей у розмірі 409 915, 00 грн., що еквівалентно 14 500 доларів 00 центів США, Набувачі зобов`язуються сплатити, а відчужувач зобов`язується прийняти під час підписання основного договору, що підтверджується підписами сторін договору.

Звертає увагу суду на те, що позивачі не зверталися до відповідача з вимогою чи пропозицією укласти основний договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, щодо якої позивачі уклали з довіреною особою відповідача попередній договір.

Вважає, посилання позивачів на переписку у додатку «Viber» щодо звернення з вимогою до відповідача є неналежним та не містить будь-якої інформації щодо спірної земельної ділянки, оскільки з наданої позивачами переписки не вбачається можливим встановити між ким, коли та з приводу чого відбувається вказана переписка.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що настали обставини, передбачені пунктами 5, 12 попереднього договору, за умови настання яких відповідач має повернути позивачам за первісним позовом суму завдатку за попереднім договором в подвійному розмірі.

Відчуження відповідачем спірної земельної ділянки під час дії попереднього договору, позивачі не надали суду будь-яких доказів зазначеного.

Зокрема, інформаційні довідки, які були долучені до матеріалів справи позивачами під час розгляду справи судом першої інстанції, свідчать, що станом на 22 грудня 2020 року (останній день на укладення Основного договору купівлі-продажу) спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідача і будь-яких перешкод для укладення основного договору не було.

При апеляційному розгляді справи представник відповідачки ОСОБА_7 адвокат Шумило Н.М., заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Представник позивачів у справі Сініченко І.С. про апеляційний розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с. 104, 105 т.2), однак до суду повторно не з`явився.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність позивачів та їх представника у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 30 вересня 2020 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважила останнього, бути представником з будь-яких питань, що стосуватимуться належного їй нерухомого майна в селищі міського типу Калинівка Васильківського району Київської області по АДРЕСА_1 з правом введення в експлуатацію нерухомого майна, зокрема, представляти інтереси в будь-яких органах укладати попередні договори, отримувати належні кошти, за попередніми договорами.

22 жовтня 2020 року між ОСОБА_4 , в особі ОСОБА_5 який діяв на підставі, посвідченої приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Тернюк Є.В. з однієї сторони та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з другої сторони укладено попередній договір щодо укладення майбутнього договору купівлі - продажу, даний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Бобковою І. О. ВМНО Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 1331.

За умовами вказаного попереднього договору ОСОБА_4 , зобов`язувалась до 22 грудня 2020 року продати земельну ділянку, а позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобов`язались купити належну ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер: :01:011:0315, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також сторони погодили вартість продажу земельної ділянки 819830 грн, що за курсом НБУ на момент укладення договору склало 29000 доларів США (п. 2.1 Договору).

Із тексту самого попереднього договору - п. 2.3 вбачається, що в якості підтвердження свого наміру купити нерухоме майно, набувач передає відчужувачу, а відчужувач приймає на момент підписання цього договору завдаток суму грошей в розмірі 409915 грн, що за домовленістю сторін є еквівалентом 14500 доларів США, а залишок суми грошей у розмірі 409915 грн., що є еквівалентом 14500 доларів США набувачі зобов`язуються сплатити, а відчужувач зобов`язується прийняти під час підписання Основоного Договору.

У пункті 9 попереднього Договору визначено, що у разі ухилення Відчужувана від укладення Основного договору купівлі - продажу, або у разі невиконання ним умов, зазначених у пунктах 5, 12 цього Договору, або у разі якщо нерухоме майно не відповідатиме істотним умовам, зазначеним у пункті 2 цього договору, або у разі втрати, пошкодження та /або зіпсування нерухомого майна Набувачам повертається сума сплачена ними за цим договором, в подвійному розмірі не пізніше трьох днів після останнього дня, передбаченого для укладення Основного договору купівлі - продажу, а в разі відмови Відчужувача повернути суму завдатку набувачі мають право вимагати укладення Основного договору купівлі - продажу в судовому порядку або звернутись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухоме майно з проведенням остаточного розрахунку з Відчужувачем, або звернутись до суду з позовними вимогами про повернення сплаченого за ним.

Вирішуючи заявлені у справі позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відмовляючи у їх задоволенні суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок не укладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Відхиляючи доводи позивачів про стягнення із відповідачки подвійного розміру завдатку суд послався на те, що позивачі, зазначаючи про відчуження відповідачкою ОСОБА_4 земельної ділянки під час дії попереднього Договору, позивачі не надають будь- яких доказів зазначеного. Зокрема, інформаційні довідки, надані позивачами свідчать, що на момент їх отримання - 30 грудня 2020 року спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідача за первісним позовом. Тобто, як на момент укладення попереднього Договору, так і на момент останнього дня передбачуваної дати укладення Основного договору 22 грудня 2020 року, спірна земельна ділянка перебувала у власності відповідача за первісним позовом, а оскільки передбачений укладеним між сторонами попереднім договором термін здійснення купівлі-продажу зазначеного майна сплив, то в силу вказаної ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене цим попереднім договором, припинено.

З урахуванням того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що відповідачка за первісним позовом ухилялась від укладення Основного договору. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачі направляли їй пропозиції про його укладення, чи зв`язувались будь-яким чином із нею а вона ухилялася від виконання зобов`язань визначеним попереднім договором.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що суду не надано доказів того, що попередній договір купівлі-продажу укладено внаслідок зловмисної домовленості ОСОБА_5 з відповідачами за зустрічним позовом, як покупцями, (посилання у позові на обставини, які, на думку представника позивача, свідчать про зловмисну домовленість представника та іншої сторони оспорюваного договору, повністю охоплюються правами представника, якими їх уповноважив позивач, і не вважаються зловмисною домовленістю), а інших обставин, які б слугували підставами для визнання оспорюваного договору недійсним згідно з чинним (цивільним) законодавством, не встановлено.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що зустрічний позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не повністю відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Із матеріалів справи вбачається, що основний договір купівлі продажу земельної ділянки кадастровий номер: :01:011:0315, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 22 грудня 2020 року, який визначений сторонами у попередньому договорі від 22 жовтня 2020 року ( п. 1 попереднього Договору ) укладений не був.

Належних та допустимих доказів того, що саме відповідачка у справі ОСОБА_4 ухилилася від виконання зобов`язань визначених попереднім договором позивачами до суду подано не було.

Як встановлено судом першої інстанції наданою позивачами у справі до позовної заяви інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №239494752 від 30 грудня 2020 року підтверджується, що земельна ділянка кадастровий номер: :01:011:0315, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка була предметом попереднього договору станом на 30 грудня 2020 року рахувалася за ОСОБА_4 .

Доказів, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися у строк до 22 грудня 2020 року до відповідачки ОСОБА_4 із пропозицією укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки, а остання ухилялася від цих дій матеріали справи не містять, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідачку обов`язку із сплати позивачам подвійного розміру отриманих відповідачкою коштів у розмірі 409915 грн, та визначених сторонами як завдаток.

Даючи аналіз доводам викладених в апеляційній скарзі поданій представником позивачів щодо статусу сплачених ними грошових коштів при укладенні попереднього договору апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно до ч .2 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 409915 грн є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України апеляційний суд доходить висновку про те, що сума, яка сплачена позивачами відповідачці у справі при укладення попереднього договору 22 жовтня 2020 року та названа завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц ( провадження № 61-18537св19)

Посилання апелянта на те, що саме з вини ОСОБА_4 сторони не уклали основний договорів, а тому відповідачка за первісним позовом зобов`язана сплатити позивачам подвійний розмір внесених коштів та визначених сторонами як завдаток, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Наданими позивачами доказами не доведено, що відповідачка ухилилася від укладення основного договору.

Посилання апелянтів на те, що відповідачкою було здійснено поділ спірної земельної ділянки, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно до наданих письмових доказів ( а.с. 33-35 т.2) вказаний поділ був проведений лише 27 січня 2021 року, тобто після спливу строку дії попереднього договору ( до 22 грудня 2022 року).

Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд враховує, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову сторонами не оскаржується, а тому апеляційний суд не дає оцінку даному рішенні в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору за первісним позовом, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки згідно до пункту 2.3 попереднього договору від 22 жовтня 2020 року грошові кошти ОСОБА_4 були передані набувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 409915 грн, без зазначення часток, то колегія суддів визнає їх рівними і тому при стягнення вказаної суми із відповідачки ділить вказану суму на частину коштів на кожного із позивачів тобто по 204 957,50 грн на кожного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду із вказаним позовом понесли витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду першої інстанції в розмірі 8198,30 грн, та при подачі апеляційної скарги у розмірі 12298 грн.

Разом із тим судом апеляційної інстанції визнано законними та обґрунтованими вимоги позивачів на суму 409915 грн. суми авансу, тобто розмір судового збору який підлягав сплаті в разі заявлені обґрунтованих вимог становив би 4099,15 грн ( 409915 / 100) в суд першої інстанції та 6148,73 грн. ( 4099,15 х 150%) до суду апеляційної інстанції, а всього 10247,86 грн, тобто за рахунок відповідачки позивачам необхідно компенсувати понесені ними витрати у розмірі 5123,94 грн. ( 10247,86 /2 ) кожному.

Відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог та складає 7295, 70 грн, з яких 2 918, 28 грн, судового збору що підлягали сплаті до суду першої інстанції та 4141,42 грн, за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ч. 2 ст. 570, ч .2 ст. 635 ЦК України,ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану ОСОБА_3 задовольнити частково

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплачений аванс за попереднім договором від 22 жовтня 2020 року по 204 957,50 грн (двісті чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень) на кожного.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору по 5123,94 грн. на кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв