Справа № 347/715/21
Провадження № 2/347/11/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря Мошулі Т.В.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Вимоги позову обґрунтував тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку в квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_1 , який протиправно перешкоджає користуватись позивачу його житлом, зокрема позивач здійснив незаконну добудову на п`ятому поверсі в коридорі спільного користування, та на горищі, перекрив доступ до частини приміщення загального користування коридора та горища. Незаконність здійснення добудови на горищі підтверджується відповіддю ДАБІ на адвокатський запит, щодо відсутності інформації про дозвільні документи ОСОБА_1 на здійснення вказаних добудов. Позивач ствердив, що відповідач своїми діями створив перешкоди у користування йому житлом, та порушує його право власності на користування горищем, яке власністю всіх мешканців будинку. Так, на горищі розміщені обладнання та система водопостачання квартир, вихід на горище, лічильник води, інженерні та комунальні мережі, вихід до яких має лише відповідач ОСОБА_1 . Позивачу відомо, що відповідач ОСОБА_1 нікого з інших мешканців будинку не впускає на горище, та тривалий час безпричинно відключав воду в цілому будинку. Також відповідач неодноразово закривав ворота для в`їзду на прибудинкову територію, через, що доводилось викликати працівників поліції.

Отже своїми неправомірними діями, відповідач створює перешкоди у користування позивачу його житлом, обмежує його право власності, перешкоджає користуватись та мати доступ до системи водопостачання та комунальних мереж.

З цих підстав, ОСОБА_2 просив усунути йому перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити приміщення коридору на п`ятому поверсі та горище будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та демонтувати добудови.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 вимоги позову категорично заперечив. Ствердив, що дійсно проживає в АДРЕСА_3 , та є власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку. Відповідач ствердив, що з часу проживання у вказаному будинку, він разом і з іншими мешканцями на добровільних засадах дбав про вказаний багатоквартирний будинок та займався його обслуговуванням, робили багато побутових робіт, щоб по догляду за будинком.

Відповідач стверджує, що ніякої добудови не здійснював, жодної архітектури будинку він не змінював. Про які добудови мовить позивач йому незрозуміло. Що стосується перегородки то така була встановлена забудовником на прохання мешканців квартири АДРЕСА_4 . Вказана перегородка була здійснена для захисту колективного майна, під керівництвом та на кошти представника забудовника ОСОБА_4 і за згодою власників квартир.

У 2019 році на прохання відповідача забудовник встановив перегородку з піноблоків для укріплення дерев`яного даху, під час потужних вітрів і налипання снігу. Всі роботи були проведені під керівництвом та за кошти представника забудовника ОСОБА_4 та за згодою власників квартир п2ятого поверзу №18,19,20. Відповідач категорично заперечив, та ствердив, що існує лише два відмикачі від горища, однак він не має ключів. З червня 2020 року та до 27.04.2021 року (день отримання позивачем позовної заяви) жодних звернень чи претензій ні в усній, ні в письмовій формі, зі сторони позивача до нього не надходило. Щодо відключення води, то відповідач категорично заперечив, та ствердив, що це не контрольований відповідачем процес. Коли настає загроза виведення насосу з ладу, система сама вимикається . І якщо вода починає підкачувати у бочки на горищі, тоді за результатами загального показника води насос знову вмикається. Про це знають всі мешканці будинку. Відповідач ствердив, що доступ до горища існує, він не зачинений, і навіть через здійснену забудовником перегородку, до всіх необхідних обладнань що розміщені на горищі будинку, є доступ. В задоволенні позову просив відмовити повністю.

У відповіді на відзив, позивач ствердив, що частина тверджень позивача є вигаданими. Коридор та горище є спільною сумісною власністю усіх мешканців багатоквартирного будинку. Позивач стверджує, що бачив особисто, разом із сусідами що будівництвом перегородки займався саме відповідач. І саме він чинить перешкоди в користування майном. Ключ від горища знаходиться саме у відповідача, і саме відповідач не дає користуватись горищем. Саме відповідач постійно закривав браму, чим створював позивачу численні перешкоди в користуванні прибудинковою територією.

У письмових запереченнях на відповідь на відзив, відповідач ствердив, що позивач намагається ввести в оману суд, своїми хибними твердженнями. Жодних письмових чи усних скарг від родини позивача, щодо чинення ним перешкод, до відповідача не надходило. Будь яких інших скарг, від інших мешканців будинку, про яких стверджує позивач, також не надходило. Вказані доводи позивача, є абсолютно неправдивими. Жодної добудови про яку стверджує позивач, ніхто не здійснював, прохід до обладнання водопостачання та інших систем забезпечення вільний та не заважає їх користуванню та обслуговуванню.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні 11.09.2024 року позивач ОСОБА_2 вимоги позову підтримав в повному обсязі, та ствердив, що відповідач ОСОБА_1 змурував частину коридору, з якого є вихід на горище. Внаслідок забудови частини загального коридору, інші мешканці будинку позбавлені можливості піднятись на горище, та мати доступ до комунікацій, інженерних конструкцій, які там розміщені. Також позивач ствердив, що саме ОСОБА_1 здійснив перегородку/добудову з піноблоків на горищі. При цьому позивач зазначив, що нікуди із скаргами ні в органи місцевого самоврядування, ні в архітектурну інспекцію, ні в правоохоронні органи з приводу неправомірних дій відповідача не звертався. Заявлений ним позов підтримав в повному обсязі, та просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 вимоги позову категорично заперечив. Ствердив, що жодних перешкод в користуванні майном позивачу не чинить. Навпаки відповідач разом із мешканцями будинку весь час дбає про будинок, здійснюють побутові роботи щодо обслуговування будинку, ремонти, тощо, натомість позивач жодної участі в утриманні будинку, та прибудинкової території не бере. Відповідач ствердив, що перегородка була здійснена на його прохання та прохання іншого сусіда по поверсі. Однак він не ставив таку перегородку, її поставила ОСОБА_5 , як представник забудовника, як і інші роботи які здійснюються у вказаному багатоквартирному будинку. Вимоги позивача є безпідставними. Жодних доказів того, що відповідач чинить перешкоди іншим мешканцям будинку, про які вказано в змісті позовної заяви, позивач ОСОБА_2 не надав. Відповідач ОСОБА_1 ствердив, що справа перебуває в провадженні суду з 2021 року. При цьому позивач безпідставно не провів оплату експертизи, не надав належних доказів, та взагалі безліч кількість раз просто заявляв клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач ОСОБА_1 в задоволенні позову просив відмовити, за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 17.05.2021 року

17.05.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 01.06.2021 року.

Ухвалою від 01.06.2021 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, а провадження зупинено.

Ухвалою від 06.09.2021 року провадження у справі поновлено та призначено до підготовчого судового засідання на 22.09.2021 року.

Ухвалою від 22.09.2021 року витребувано докази у справі, підготовче судове засідання відкладено на 25.10.2021 року.

25.10.2021 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням представника позивача на 23.11.2021 року.

Ухвалою від 23.11.2021 року витребувано докази у справі, підготовче судове засідання відкладено на 22.12.2021 року.

Ухвалою від 22.12.2021 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням представника позивача на 02.02.2022 року.

02.02.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням відповідача на 01.03.2022 року.

01.03.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням позивача на 04.04.2022 року.

04.04.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з неявкою позивача на 04.05.2022 року.

04.05.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням позивача на 30.05.2022 року.

30.05.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням нового представника позивача на 05.07.2022 року.

05.07.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з технічними неполадками відеоконференцзв?язку на 19.07.2022 року.

19.07.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з клопотанням представника позивача на 05.09.2022 року.

05.09.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв?язку з технічними неполадками відеоконференцзв?язку на 05.10.2022 року.

Ухвалою від 05.10.2022 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, а провадження зупинено.

Ухвалою від 17.04.2024 року провадження у справі поновлено та призначено до підготовчого судового засідання на 05.06.2024 року.

05.06.2024 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 01.08.2024 року.

Ухвалою від 01.08.2024 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2024 року.

11.09.2024 року у судовому засіданні оголошено перерву до 28.10.2024 року.

28.10.2024 року судове засідання відкладено у зв?язку із відрядженням судді на 10.12.2024 року.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_2 є власником трьохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Косівського РНО Маркуц У.М. (а.с.6, 107).

Даний факт підтверджується також: копією Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 за вказаною адресою від 29.05.2020 року укладений між продавцями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_2 (а.с.120-124, 146-148), копією свідоцтва про право власності від 11.03.2020 року та копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які підтверджують наявність у продавців сім?ї ОСОБА_9 належність їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частки на вказану квартиру (а.с.125, 126-133, 149, 150-153), копією Розпорядження Косівської РДА №157 від 20.05.2020 року про надання дозволу на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна що належить неповнолітнім дітям (134-136, 154), копіями нотаріально посвідчених заяв батьків неповнолітніх продавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо надання ними згоди своїм неповнолітнім дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_8 на укладення та підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.137, 137, 155-156), копією нотаріально посвідченої заяви дружини позивача, ОСОБА_10 про її згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (а.с.139, 157).

Згідно долучених відповідачем ОСОБА_1 до відзиву на позовну заяву письмових доказів, судом встановлено наступне:

- відповідачу ОСОБА_1 30.03.2017 року виконавчим комітетом Косівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету №20 від 29.03.2017 року видано ордер на житлове приміщення №16 на право вселення з сім?єю із 4 чоловік в житлове приміщення трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_7 (а.с.37);

- згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_7 з 29.10.2015 року перебувала у власності Міністерства оборони України на підставі договору купівлі і продажу нерухомого майна в Регіонах України (квартири для військовослужбовців ЗСУ на вторинному ринку) (а.с.38);

- згідно копії клопотання начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 15.03.2017 року за №303/25/1324 перед головою Косівської міської ради, останній клопотав про видачу ордеру на житлове приміщення для постійного проживання за адресою АДРЕСА_7 ОСОБА_1 (а.с.39);

- копією витягу із списку розподілу постійної жилої площі від 03.03.2017 року №496, підтверджується, що відповідачу ОСОБА_1 надано для постійного проживання квартиру за адресою АДРЕСА_7 , із зняттям з квартирного обліку в гарнізоні м. Київ (а.с.40-41);

- відповідно до копії повідомлення Міністерства оборони України за №220/2164 від 17.04.2018 року, Міністерство оборони України 29.10.2015 року було укладено договори з купівлі і продажу нерухомого майна в регіонах України 20 квартир для військовослужбовців ЗСУ на вторинному ринку по АДРЕСА_3 , на підставі якого здійснено державну реєстрацію нерухомого майна за державою України в особі Міноборони. При цьому, було придбано квартири, а не будинок. Рішенням Косівської міської ради №3.10 від 14.07.2015 року, мережі та будинок передано на баланс відповідним спеціалізованим підприємствам (а.с.42), що також підтверджується копією повідомлення начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ від 08.05.2018 року (а.с.43);

- згідно копії талона-повідомлення від 27.10.2020 року, 27.10.2020 року в ІТС Косівського РВП зареєстровано заяву ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с.47);

- відповідно до світлокопій на прилеглій до житлового будинку території, наявні каналізаційні колодязі, водовідвідні труби та інші житлові мережі, які є у відкритому для жильців будинку доступі (а.с.48-54), а на горищі будинку є в наявності утеплені комунікації по водопостачанню (а.с.91-94).

Згідно листа Міністерства оборони України за №15/263 від 14.12.2021 року, судом встановлено, що проектно-технічна документація на багатоквартирний будинок по АДРЕСА_3 у Івано-Франківській КЕЧ району відсутня, оскільки Міністерством оборони України закуповувались виключно квартири, а не житловий будинок в цілому. Згідно Акту прийому-передачі документів на право власності на квартири, які належать Міністерству оборони України №1 від 14.01.2016, в Івано-Франківську КЕЧ району передавались лише правовстановлюючі документи на квартири. В Івано-Франківській КЕЧ району в наявності копія Декларації про готовність до експлуатації багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_3 , зареєстрована Управлінням Державної архітектурно- будівельної інспекції в Івано-Франківській області за №ІФ-22 від 11.09.2015 (а.с.177). На підтвердження вказаного Міноборони було надано наступні документи:

- копія розпорядження начальника Івано-Франківської КЕЧ району №15/6 від 10.03.2020 (178);

- копія свідоцтва про право власності від 11.03.2020 на квартиру за адресою АДРЕСА_5 (179);

- копія пакету документів по приватизації квартири АДРЕСА_8 членами сім?ї ОСОБА_9 (копії заяв, довідок, приватизаційних платіжних доручень, копії паспортів), на підставі яких видано розпорядження начальника Івано-Франківської КЕЧ району №15/6 від 10.03.2020 та свідоцтво про право власності від 11.03.2020 (а.с.180-209);

- копія Акту прийому-передачі 20 квартир б/н від 11.12.2015 року за адресою АДРЕСА_3 (а.с.210-213);

- копія Акту прийому-передачі документів на право власності на квартири, які належать Міністерству оборони України №1 від 14.01.2016, яким підтверджено прийом-передачу 20-ти квартир за адресою АДРЕСА_3 (а.с.213-215);

- копія Декларації про готовність об?єкта до експлуатації (багатоквартирного житлового будинку) від 11.09.2015 року (а.с.216-220).

Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_9 , виготовленого станом на 24.01.2022 року на ім?я ОСОБА_1 ТОВ «Західбудексперт», у склад вказаної квартири входять: коридор, 3 житлові кімнати, туалет, ванна, кухня, балкон і лоджія (т.2 а.с.8-10).

Відповідно до копії плану 5-го поверху наданого ОКП «Коломийське МБТІ», на вказаному поверсі розміщено квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 (т.2 а.с.57, 62).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із триваючим створенням відповідачем перешкод позивачу (власнику) квартири в багатоквартирному будинку в реалізації ним своїх прав щодо користування спільним майном мешканців будинку, горища та коридору загального користування.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частинами першою - сьомою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини другої статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 06.08.2019 по справі № 914/843/17 зазначив, що допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, які згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Частиною першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 № 14-рп/2011, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, про що зазначено в частині першій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

За змістом статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники мають право:1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників;2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника;3) одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання;4) безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом;5) ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії;6) на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника;7) інші права, визначені законом.

Пунктом 3.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, установлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (пункти 3.2.5, 3.2.7 Правил).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що співвласники горища - власники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, у якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири в багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників.

Для проведення власником приватного житлового фонду переобладнання і перепланування житлових приміщень, зокрема тих, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідний дозвіл власника будинку (квартири). На підставі дозволу співвласників на проведення переобладнання і перепланування житлових приміщень власник звертається до виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_13 . У вказаній квартирі відповідач ОСОБА_1 проживає на підставі ордеру на житлове приміщення №16 від 30.03.2017 року виданого виконавчим комітетом Косівської міської ради.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 стверджував, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні горищем і загальним коридором п`ятого поверху в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_3 . А тому просив зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди в користуванні майном, шляхом демонтування перегородки на горищі.

В ході розгляду справи, позивачем двічі було заявлено клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, які були задоволені судом. Також, для надання технічної документації, за клопотанням експерта та позивача, судом витребовувались документи щодо проектно-технічної документації та матеріалів інвентаризації на багатоквартирний будинок по АДРЕСА_3 .

В ході розгляду справи, експертом були повернені матеріали справи без проведення експертизи, оскільки позивач ОСОБА_2 не здійснив оплату за проведення експертизи (т.2 а.с. 126).

Слід зазначити, що справа перебувала в провадженні суду з 2021 року. З часу відновлення провадження у справі 17.04.2024 року, позивачем ОСОБА_2 , як і протягом всього часу перебування справи у провадженні суду, надсилались численні клопотання про відкладення підготовчого судового засідання та судового розгляду. За час перебування справи в провадженні суду, позивачем ОСОБА_2 було залучено/змінено трьох представників. В судове засідання 11.12.2024 року представник ОСОБА_11 , в режимі відеоконференцзв`язку не з`явилася, вже під час розгляду справи по суті, 10.12.2024 року об 11:30 год (судове засідання було розпочато о 11:16 год.) подала чергове клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, за відсутності проведеної експертизи, судом не встановлено, порушення права позивача ОСОБА_2 на користування горищем та коридором на п`ятому поверсі багатоквартирного будинку по АДРЕСА_14 .

Доказів того, що функціональне призначення загального коридору, та горища в п`ятиповерховому будинку полягає у забезпеченні експлуатації будинку, що в ньому знаходиться технічне обладнання будинку, інженерні комунікації та інші технічні приміщення, через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, без доступу до якого, експлуатація жилого будинку неможлива, позивачем суду теж не надано.

У змісті позовної заяви, ОСОБА_2 стверджував, що ОСОБА_1 чинить перешкоди не тільки йому, але і іншим мешканцям будинку в доступі до горища, проте матеріали справи не містять жодних письмових доказів в цій частині. Будь яких клопотань про допит свідків, які можуть підтвердити факт чинення перешкод ОСОБА_2 в суді не заявляв.

Письмові докази про звернення мешканців будинку до органів місцевого самоврядування, чи працівників поліції, про вчинення перешкод в користуванні спільним сумісним майном в багатоквартирному будинку, матеріали справи теж не містять.

Фактично звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 взагалі не надав жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження заявлених вимог.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Реалізуючи право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства, без додаткових (повторних) звернень до суду.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17).

За таких обставин, суд, встановивши правовий характер спірних правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих позивачем доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, прийшов до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Розподіл між сторонами судових витрат.

За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.

На підставі вищевикладеного, та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула