Провадження №: 4-с/755/177/24
У Х В А Л А

"05" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Катющенко В.П.

при секретарі: Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить суд:

1)визнати неправомірною бездіяльність та зобов`язати уповноважених осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який було накладено згідно постанови про арешт майна № 48788459 від 10.09.2015;

2)зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження: 14677930 (спеціальний розділ) відомості про арешт майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який був накладений на підставі постанови про арешт майна № 48788459 від 10.09.2015.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що на його майно 10.09.2015 було накладено арешт, згідно постанови про арешт майна № 48788459. У листопаді 2024 року звернувся із запитом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби про зняття арештів з майна, проте арешт з майна знято не було.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2024 прийнято скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

Зазначена ухвала заінтересованим особам була доставлена до електронного кабінету 26.11.2024.

05.12.2024 до суду надійшла заява представника скаржника про розгляд справи без його участі.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 402280155 від 05.11.2024 арешт накладено на все нерухоме майно ОСОБА_1 , номер запису про обтяження 14677930 (спеціальний розділ), зареєстровано 26.05.2016 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48788459 виданий 10.09.2015 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» № 370-10/24 від 31.10.2024, ТОВ «ДЕБТ ФОРС», що виступає новим кредитором за кредитними справами Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», згідно з договором № 31-05/23 про відступлення прав вимоги від 31.05.2023, набуло право вимоги за кредитним договором № 014/81-1-0-00/4010 від 28.03.2008, який укладено між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило, що фінансових та майнових претензій до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , як до боржника за кредитним договором № 014/81-1-0-00/4010 від 28.03.2008, не має.

Згідно з Інформацією з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 боржником не значиться.

За даними АСВП щодо заявника відсутні виконавчі провадження.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з пп. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) визначено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Таким чином, аналіз зазначених норм дає дійти висновку, що державний виконавець, ухвалюючи рішення в межах виконавчого провадження, повинен був вирішити і питання щодо скасування арешту майна, але даних заходів не здійснив.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Проте, державним виконавцем не вчинено відповідних дій щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Арешт майна боржника порушує його право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи, що арешт на майно боржника ОСОБА_1 було накладено саме в порядку виконання рішення суду, виконавче провадження закінчено, а також те, що згідно Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 не являється боржником, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, доводи скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання знайшли підтвердження у межах розгляду даної скарги, що надає підстави суду для часткового задоволення вимог скарги, шляхом зобов`язання уповноважених осіб Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який було накладено згідно постанови про арешт майна № 48788459 від 10.09.2015 та зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження: 14677930 (спеціальний розділ) відомості про арешт майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який був накладений на підставі постанови про арешт майна № 48788459 від 10.09.2015.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 39, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 5, 12, 13, 18, 137, 141, 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, 02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, прим. 369, офіс 15б), Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 15) на дії/бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити частково.

Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який було накладено згідно постанови про арешт майна № 48788459 від 10.09.2015.

Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження: 14677930 (спеціальний розділ) відомості про арешт майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), який був накладений на підставі постанови про арешт майна № 48788459 від 10.09.2015.

У іншій частині вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: