ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача Пальона О.О.

відповідач ОСОБА_1

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року, ухвалене суддею Гольник Л.В., повний текст рішення складено 13 травня 2024 року

у справі за позовом першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , треті особи: Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

13.12.2016 перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , треті особи: Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, в якому просив суд: - визнати недійсним та скасувати: рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617, яким надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24.12.2008 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №617від 23.12.2008; рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 за №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; рішення сесії Октябрської районної у м. Полтава ради від 26.03.2009 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтава ради від 24.03.2009 №129; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №517559 від 29.05.2009; - зобов`язати ОСОБА_3 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., кадастровий номер номер :15:017:0025, вартістю 109 877 грн. Стягнути солідарно з виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Шевченківської районної у м. Полтаві ради та ОСОБА_3 на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати на сплату судового збору в сумі 8 538,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що проведеною перевіркою у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради встановлено порушення вимог Земельного кодексу України під час розпорядження землями парку «Перемога» у м. Полтаві. Так, за результатами розслідування відносно засудженого завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього природного середовища ОСОБА_4 за частиною другою статті 367 КК України встановлено, що він упродовж 2009-2010 незаконно погодив висновки про погодження проектів землеустрою щодо надання у власність 17 земельних ділянок на території заповідного парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парку «Перемога». Прокурор зазначав, що ОСОБА_3 незаконно погоджено та передано у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться під об`єктом природно-заповідного фонду - заповідного парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парку «Перемога» у м. Полтаві.

Рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2017 року - позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.12.2008 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617,яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 за №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтава ради від 26.03.2009 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтава ради від 24.03.2009 №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійсним Державний акт на право власності серії ЯИ №517559 від 29.05.2009 на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 1000 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_3 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м, кадастровий номер №:15:017:0025, вартістю 109877 грн. Стягнуто з Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_3 на користь прокуратури Полтавської області понесені витрати по сплаті судового збору по 2846,05 грн з кожного (т.2 а.с. 62-65).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2017 року - залишено без змін (т. 2 а.с. 177-186).

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с. 112-120).

У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року вказано, що під час нового розгляду суду необхідно врахувати зазначені висновки касаційного суду щодо необхідності обговорення та встановлення поважності причин пропуску позовної давності, а також надати оцінку та визначити справедливий баланс інтересів між прагненнями однієї фізичної особи отримати у власність спірну земельну ділянку та інтересів усієї громади міста, кожний з членів якої має право вимагати надання йому вільного доступу до парків та скверів та на користування зазначеними землями.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2020 року позовну заяву першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури залишено без розгляду (т.4 а.с. 134-137).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу виконуючого обов`язки керівника Полтавської місцевої прокуратури Радійчука Дениса Ігоровича - задоволено. Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.4 а.с. 229-233).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року позов першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, треті особи: Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.12.2008 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617,яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 за №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтава ради від 26.03.2009 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтава ради від 24.03.2009 №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано недійсним Державний акт на право власності серії ЯИ №517559 від 29.05.2009 на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 1000 кв.м.

Повернуто територіальній громаді міста Полтави земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 1000 м кв. із кадастровим номером :15:017:0025.

Стягнуто з виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_3 користь Полтавської обласної прокуратури понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн, по 700,67 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що прокурором доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги. Ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц). Отже, спірна земельна ділянка, яка розташована в межах парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога», належала впродовж десятків років до виникнення спірних правовідносин і належить до земель природно-заповідного фонду. Земельна ділянка ОСОБА_2 була оформлена неправомірно, оскільки вона знаходиться на території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» і взагалі не могла бути передана у приватну власність фізичній особі. За таких обставин, встановивши факт незаконності передачі спірної земельної ділянки із земель пам`ятки природи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради і сесій Октябрської районної у м. Полтаві ради про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, а також відведення і передання у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 1000 м.кв., ОСОБА_3 . Як вбачається, рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради і Октябрської районної у м. Полтаві ради щодо спірної земельної ділянки підлягають скасуванню у судовому порядку, оскільки фактичні цими рішеннями було змінено цільове використанням землі, а саме з земель природо-заповідного фонду на землі громадської забудови. У зв`язку цим, суд приходить до висновку про необхідність скасування вказаних рішень щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 1000 м.кв., оскільки таке рішення буде ефективним способом захисту. При цьому, суд в силу положень ст. 21 ЦК України прийшов до висновку про визнання цих рішень органу місцевого самоврядування незаконними, а не недійсним, та їх скасування. Також, підлягає задоволенню вимога позивача про визнання недійсним Державного акту на право власності від 29.05.2009, серія ЯИ №517559, на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., оскільки вказаний документ був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 за №129, яке визнано судом незаконним і скасовано. З огляду на вищевказане, у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_2 земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд на території об`єкта природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами. Право територіальної громади повернути земельну ділянку, яка знаходиться під об`єктами природно-заповідного фонду, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її передання на користь фізичної особи передбачене чинним законодавством України, приписи якого та практика застосування щодо повернення такої ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними. Немає жодних підстав вважати, що ОСОБА_2 не могла співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості та власними діями. На переконання суду, за обставин цієї справи ОСОБА_2 не могла не знати про те, що земельна ділянка знаходиться у межах парку «Перемога», розміщеному у цьому місті. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельної ділянки, проявивши розумну обачність, вона могла і повинна була знати про те, що ця ділянка розташована у міському парку, який впродовж десятків років є об`єктом природно-заповідного фонду, тому немає підстав вважати, що у спірній ситуації, мали місце недобросовісні дії лише боку органів місцевого самоврядування. Рішення суду про повернення земельної ділянки територіальній громаді з боку відповідача ОСОБА_2 відповідатиме легітимній меті та дозволятиме її досягнути. Такий захід втручання у відповідне право є пропорційним цій меті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою позову прокурор зазначив статтю 23 Закону №1697- УІІ та частину другу статті 45 ЦПК України і послався на те, що унаслідок противоправних дій органу місцевого самоврядування щодо розпорядження спірною земельною ділянкою територіальна громада міста Полтави втратить можливість користуватися землями природно-заповідного фонду для задоволення естетичних потреб та відпочинку. При цьому позов заявлено прокурором самостійно. Прокурор зазначив, що Полтавська міська рада як орган, що представляє інтереси територіальної громади міста Полтави та є законним власником спірної земельної ділянки, яка на момент розпорядження нею відповідачем належала до земель комунальної власності, заходів для її повернення до комунальної власності не вживала, заперечувала проти позовних вимог прокурора. Матеріали справи не містять доказів звернення прокурора до ГУ Держгеокадастру з відповідним повідомленням про порушення земельного законодавства. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Посилання суду першої інстанції на вирок Київського районного суду Полтави від 23.04.2015, як на доказ у даній справі, є безпідставним, оскільки вищевказане рішення не має преюдиціального значення для вирішення даної справи, оскільки позовні вимоги прокурора звернуті до ОСОБА_1 , Шевченківської районної у м. Полтаві ради та її виконавчого комітету, а не до особи, визнаної винною за даним вироком, ОСОБА_4 , та оскаржувані дії Шевченківської районної у м. Полтаві ради та її виконавчого комітету не стосуються дій, вчинених винною особою. Звертає увагу на те, що а ні вироком Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015, а ні ухвалами апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2015 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2015 не встановлено факту того, що саме земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться на території парку «Перемога», а лише зазначено, що за відсутності землевпорядної документації та офіційно визначених меж парку «Перемога» еколог ОСОБА_4 міг відмовити у погодженні виділення земельних ділянок. Крім того, відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про витребування кримінальної справи №552/401/15-к за обвинуваченням ОСОБА_4 для ознайомлення в судовому засіданні, проте, суд першої інстанцій необгрунтовано відмовив у задоволенні даного клопотання. Також, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що Київський районний суд у вироку від 23.04.2015 не посилався на висновок комісійної судової земельно-технічної експертизи №5630/10685 від 29.09.2014. Відмовляючи у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_4 та залишаючи без змін вирок Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015 та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2015, колегія кримінальної палати Вищого спеціалізованого суду України у мотивувальній частині ухвали вказала, що, зважаючи на обсяг повноважень та обов`язків, якими був наділений засуджений ОСОБА_4 в силу своєї посади, з огляду на наведені обставини щодо відсутності чітко встановлених на місцевості меж парку, ОСОБА_4 мав можливість відмовити у погодженні землевідведення. Таким чином, у даному вироку відсутні дані про те, що земельна ділянка, площею 1000 кв.м, розташована за адресою: в АДРЕСА_1 , відноситься до земель природно-заповідного фонду. Також, неправильним є посилання суду першої інстанції на висновок комісійної судової земельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №5630/10685 від 29.09.2014, яка підлягала детальному дослідженню у судовому засіданні та відповідній оцінці. Натомість, у рішенні суду відсутня відповідна оцінка висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи. Крім того, клопотання щодо призначення експертизи у даній цивільній справі позивачем не подавалося. Висновки суду першої інстанції, що земельна ділянка на час її відведення ОСОБА_2 відносилася до території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога», як до об`єкту природо-заповідного фонду місцевого значенням, є надуманим та суперечить матеріалам справи. Прокурором не було доведено існування за адресою: АДРЕСА_2 , об`єкту природно-заповідного фонду парку-пам`ятки садового-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га - парку «Перемога» та належності спірної земельної ділянки до земель природо-заповідного фонду України. Ці доводи є необгрунтованими та незаконними, такими, що суперечать статті 58 Конституції України, Постанові Верховної ради України «Про введення в дію Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992№2457- XII, Закону України «Про природно- заповідний фонд України», Інструкції про зміст та складання документації державного кадастру територій та об`єктів природно-заповідного фонду України затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 16.02.2005 №67. Матеріали справи не містять жодного доказу про існування рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення - парку «Перемога» на площі 30,9 га. Також матеріали справи не містять жодного доказу існування проекту створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення - парку «Перемога» на площі 30,9 га. Також, не є належним доказом, на який посилається суд першої інстанції, існування проекту створення та утримання об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення - парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва - парку «Перемога». У позовній заяві прокуратури не наведено жодного доказу наявності удаваної обізнаності відповідача в тому, що надана їй земельна ділянка може знаходитися на території парку «Перемога» та земель природо-заповідного фонду. З 2008 до теперішнього часу виділена земельна ділянка не має жодних ознак належності до парку «Перемога». Як прокуратура, так і суд першої інстанції безпідставно звинувачуючи ОСОБА_1 в обізнаності про знаходження земельної ділянки на території парку «Перемога», намагаються перекласти на відповідача тягар перевірки законності дій органів державної влади та місцевого самоврядування. Вказує, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку отриманий Державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 1000 кв.м, а тому вона є добросовісним набувачем. Є незрозумілим той факт, чому земельна ділянка, що розташована у АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить, ОСОБА_3 , має бути повернута саме до земель запасу Полтавської міської ради. Тобто, за рішенням суду першої інстанції зазначена земельна ділянка буде повернута до комунальної власності міста Полтави та у подальшому будь-який громадянин України, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність ділянки із земель комунальної власності, матиме можливість звернутися з клопотанням щодо отримання вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність. Вказує, що ОСОБА_3 28.03.2017 подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, а саме, що строк перебігу позовної давності розпочався 29.05.2009 з дати отримання у власність земельної ділянки на підставі державного акту, серія ЯИ №517559. Зазначає, що позивач неодноразово міг довідатися про порушення, на його думку, з боку відповідачів норм чинного законодавства, але до грудня 2016 жодних дій не вчиняв. Таким чином вбачається, що прокурор знав про існування рішень ще з 2009, але жодних дій не вчиняв, таким чином пропустивши трирічний строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавська окружна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Абрамов П.С., судді Панченко О.О., Пікуль В.П. (т.5 а.с. 201).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Обідіна О.І., судді Панченко О.О., Пікуль В.П. (т.5 а.с. 204).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.07.2024 справу №554/10397/16-ц прийнято до свого провадження. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02.05.2024, як пропущений з поважних причин. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02.05.2024 (т.5 а.с. 205-207).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29.07.2024 закінчено підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02.05.2024. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09:20 год. 09.10.2024 (т.5 а.с. 2012).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.10.2024 заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Полтавського апеляційного суду у складі головуючого судді Обідіної О.І., суддів Панченка О.О. і Пікуля В.П., а також заявлений суддями Обідіною О.І., Панченком О.О. та Пікулем В.П. самовідвід задоволено. Цивільну справу №554/10397/16-ц передано до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу (т.5 а.с. 251-253).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 визначено склад суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Дорош А.І., судді Лобов О.А., Триголов В.М. (т.6 а.с. 1-2).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14.10.2024 закінчено підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02.05.2024.Продовжено термін розгляду справи судом апеляційної інстанції в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 371 ЦПК України. Справу призначено до розгляду на 10.20 год. 18.12.2024, повідомлено учасників справи (т.6 а.с. 3).

У судове засідання апеляційного суду 18.12.2024 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судової шляхом направлення судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.6 а.с. 4-9), які були доставлені до електронних кабінетів. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 14.10.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 24.12.1970 рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих №555 затверджено та взято під охорону пам`ятки природи місцевого значення, згідно з додатком. До даного додатку входить парк «Перемога» (т. 1 а.с. 37-39).

Рішенням Полтавської обласної ради №453 від 22.11.1984 «Про мережі територій і об`єктів природно заповідного фонду області згідно класифікації» парк «Перемога» віднесено до парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га (т. 1 а.с.180-184).

У 2001 ДП «Лубнигеодезія» на виконання договору №4712 «Д» - 1П від 28.12.1999 та додаткового договору №4712 «Д»-1П від 01.11.2000 на надання послуг по виготовленню планово-картографічних матеріалів районів Полтавської області з нанесенням територій та об`єктів природно-заповідного фонду, укладеного між Державним управленням екоресурсів в Полтавській області та Державним топографо-геодезичним підприємством «Лубнигеодезія», виконано планово-картографічний план парку-пам`ятці садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Перемоги» площею 30,9 га.

27.05.2001 Дирекцією міського парку культури та відпочинку взято на себе охоронне зобов`язання по забезпеченню режиму охорони та збереження парку пам`ятки садово-паркового мистецтва парк «Перемога» відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих №555 від 24.12.1970 у межах м. Полтава, загальною площею 30,9 га (т. 1 а.с. 36).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т. 1 а.с. 19).

Рішенням сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.12.2008 затверджено рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617,яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (т.1 а.с. 136).

Згідно висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 погоджено проект землеустрою щодо відведення останній земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 149).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 за №129 затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (т.1 а.с. 20).

Рішенням сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтава ради від 26.03.2009 затверджено рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтава ради від 24.03.2009 №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с. 137).

29.05.2009 видано Державний акт на право власності, серія ЯИ №517559, від 29.05.2009 на ім`я ОСОБА_3 (т.1 а.с. 21).

Відповідно до довідки КП Полтавський міський центр земельного кадастру, вказаній вище земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :15:017:0025 (т.1 а.с. 35).

Відповідно до свідоцтва про шлюбу, серія НОМЕР_1 , виданого повторно 12.01.2021 Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на ОСОБА_5 (т.5 а.с. 136).

У позовній заяві прокурор посилався на результати проведеної перевірки, якою встановлені порушення вимог земельного законодавства при розпорядженні землями парку «Перемоги» в м. Полтаві. За наслідком цієї перевірки стало розслідування кримінального провадження відносно завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області ОСОБА_4 . Останнього вироком Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2015 та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.11.2015, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у тому, що він упродовж 2009-2010 незаконно погодив проекти землеустрою щодо надання у власність 17 земельних ділянок, в тому числі і ОСОБА_3 , на території заповідного парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парк «Перемога» та призначено покарання (т.1 а.с. 26-30).

Винні дії засудженого ОСОБА_4 щодо незаконного надання у власність земельних ділянок на території парку «Перемога» м. Полтави, в тому числі і ОСОБА_3 , підтверджується також висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи №5630/10685 від 29.09.2014 про те, що 17 земельних ділянок, зокрема, по АДРЕСА_1 , розташовані в межах парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк перемоги». Основне цільове призначення (категорія), наданої у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , не змінювалося. Розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Інструкції №43, наказу Держкомстату від 05.11.1998 №377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), ДСТУ 4163-2003 (т.1 а.с. 70-105).

Рішенням Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 20.06.1972 парк «Перемога», що розташований в м. Полтаві, віднесено до категорії парків-пам`яток садово-паркового мистецтва та передано під охорону виконкому Полтавської міської ради.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається ст. 45 ЗК України.

Статтею 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Згідно з пунктами «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 статті 150 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносить до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду.

Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України(частина друга статті 150 ЗК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України).Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Враховуючи, що Верховна Рада України не погодила вилучення земельної ділянки на території парку-пам`ятника садово-паркового мистецтва місцевого значення «Перемога» у місті Полтаві із комунальної власності, право власності територіальної громади на цю ділянку не припинилося і до фізичних осіб-відповідачів не перейшло.

Втручання у приватні права й інтереси має бути належно збалансованим із відповідними публічними (державними, суспільними) інтересами, із забезпеченням прав, свобод та інтересів кожного, кому держава гарантувала безперешкодне володіння загальнонародними благами та ресурсами, вільний доступ до водних та інших природних ресурсів і об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема і до парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, одним із яких є Парк «Перемога». У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави, зокрема і від імені територіальної громади як власника земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги (стаття 41 Конституції України), згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Таким чином, суд при вирішенні даної справи застосував правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, та зазначив, що за обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні земельної ділянки територіальній громаді Полтави, зокрема підвищеного суспільного інтересу до збереження парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» як об`єкта природно-заповідного фонду, прокурор мав право звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів держави.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» є порушенням права відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку, що узгоджується з іншою практикою судів.

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

У спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті18,19, пункти «а» і «б» частини першої статті91, пункти «а» і «б» частини першої статті96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Контроль за використанням земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для територіальної громади міста Полтави зокрема, оскільки люди зацікавлені у збереженні парку-пам`ятки місцевого значення садово-паркового мистецтва «Перемога», що став об`єктом природно-заповідного фонду задовго до виникнення спірних правовідносин і на території якого заборонене житлове будівництво. Повернення територіальній громаді Полтави земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цієї ділянки.

Розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову є визнання недійсним та скасування: рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617, яким надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; рішення сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24.12.2008 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №617від 23.12.2008; рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009за №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; рішення сесії Октябрської районної у м. Полтава ради від 26.03.2009 про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтава ради від 24.03.2009 №129; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №517559 від 29.05.2009; зобов`язання ОСОБА_3 повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м., кадастровий номер :15:017:0025, вартістю 109 877 грн.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, не врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).

Згідно зі статтею 7 Закону №2456-XII передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 9 Закону №2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва оголошуються найбільш визначні та цінні зразки паркового будівництва з метою охорони їх і використання в естетичних, виховних, наукових, природоохоронних та оздоровчих цілях. Парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення є природоохоронними рекреаційними установами. Оголошення парків-пам`яток садово-паркового мистецтва провадиться з вилученням у встановленому порядку або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва можуть проводитися наукові дослідження(стаття 37 Закону №2456-XII).

Згідно з частиною першою статті 38 Закону №2456-XII на території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на них завдань і загрожує їх збереженню. На території парків-пам`яток садово-паркового мистецтва забезпечується проведення екскурсій та масовий відпочинок населення, здійснюється догляд за насадженнями, включаючи санітарні рубки, рубки реконструкції та догляду з підсадкою дерев і чагарників ідентичного видового складу, замість загиблих, вживаються заходи щодо запобігання самосіву, збереження композицій із дерев, чагарників і квітів, трав`яних газонів (частина друга статті 38 Закону №2456-XII).

Частиною п`ятою статті 38 Закону №2456-XII встановлено, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 Закону №2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Як правильно встановив суд першої інстанції, що 24.12.1970 рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих №555 затверджено та взято під охорону пам`ятки природи місцевого значення, згідно з додатком. До даного додатку входить парк «Перемога» (т. 1 а.с. 37-39).

Рішенням Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 20.06.1972 парк «Перемога», що розташований в м. Полтаві, віднесено до категорії парків-пам`яток садово-паркового мистецтва та передано під охорону виконкому Полтавської міської ради.

Рішенням Полтавської обласної ради №453 від 22.11.1984 «Про мережі територій і об`єктів природно заповідного фонду області згідно класифікації» парк «Перемога» віднесено до парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га (т. 1 а.с.180-184).

У 2001 ДП «Лубнигеодезія» на виконання договору №4712 «Д» - 1П від 28.12.1999 та додаткового договору №4712 «Д»-1П від 01.11.2000 на надання послуг по виготовленню планово-картографічних матеріалів районів Полтавської області з нанесенням територій та об`єктів природно-заповідного фонду, укладеного між Державним управленням екоресурсів в Полтавській області та Державним топографо-геодезичним підприємством «Лубнигеодезія», виконано планово-картографічний план парку-пам`ятці садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Перемоги» площею 30,9 га.

27.05.2001 Дирекцією міського парку культури та відпочинку взято на себе охоронне зобов`язання по забезпеченню режиму охорони та збереження парку пам`ятки садово-паркового мистецтва парк «Перемога» відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих №555 від 24.12.1970 у межах м. Полтава, загальною площею 30,9 га (т. 1 а.с. 36).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т. 1 а.с. 19).

Рішенням сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.12.2008 затверджено рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 23.12.2008 №617, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (т.1 а.с. 136).

Згідно висновку №77 від 20.02.2009 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 погоджено проект землеустрою щодо відведення останній земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.149).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтаві ради від 24.03.2009 за №129 затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (т.1 а.с. 20).

Рішенням сесії Октябрської (нині Шевченківської) районної у м. Полтава ради від 26.03.2009 затверджено рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтава ради від 24.03.2009 №129, яким затверджено проект відведення та передано у власність ОСОБА_3 зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с. 137).

Відповідно до довідки №8399 від 06.04.2009 КП Полтавський міський центр земельного кадастру, вказаній вище земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :15:017:0025 (т.1 а.с. 35).

29.05.2009 видано Державний акт на право власності, серія ЯИ №517559, від 29.05.2009 на ім`я ОСОБА_3 (т.1 а.с. 21).

Спірна земельна ділянка розташована в межах парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога», належала впродовж десятків років до виникнення спірних правовідносин і належить до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що ОСОБА_2 , яка нобула земельну ділянку, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ця ділянка впродовж багатьох десятків років перебуває у межах об`єкта природно-заповідного фонду - парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва, тому оформлення документів про перехід земельної ділянки у її приватну власність є таким порушенням закону, про яке ОСОБА_2 могла та повинна була знати на час набуття земельної ділянки.

Верховна Рада України не погодила припинення права комунальної власності на землі парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення - парку «Перемога» у місті Полтаві.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015, що набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 367 КК України, оскільки він, працюючи на посаді завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього природного середовища Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, упродовж 2009 - 2010 незаконно затвердив висновки про погодження проектів із землеустрою щодо надання у власність 17 земельних ділянок на території заповідного парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення - парку «Перемога», зокрема і для ОСОБА_2 . На підставі вказаного висновку останній незаконно було передано безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку на території об`єкта природного-заповідного фонду (т.1 а.с. 27-28).

Тобто, як обґрунтовано вказав у рішенні суд першої інстанції, земельна ділянка ОСОБА_2 була оформлена неправомірно, оскільки вона знаходиться на території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога», і взагалі не могла бути передана у приватну власність фізичній особі.

При цьому, виконавчим комітетом Октябрської районної у м. Полтаві ради у рішенні від 23.12.2008 та у рішенні від 24.03.2009 безпідставно зазначено про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови міста, а не із земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, до категорії яких ця земельна ділянка належала і належить (т.1 а.с. 19-20).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що встановлено факт незаконності передачі спірної земельної ділянки із земель пам`ятки природи.

Проте, апеляційний суд у складі колегії суддів не може погодитись із обґрунтованістю позову прокурора в частині необхідності визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування на підставі яких спірну земельну ділянку було оформлено за ОСОБА_2 .

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, абзац п`ятий пункту 143)).

Беручи до уваги те, що оскаржені рішення органів місцевого самоврядування не стосуються ОСОБА_2 , як останнього набувача земельної ділянки, вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування, на підставі яких земельну ділянку було оформлено за ОСОБА_2 , не призводять відновлення порушеного права територіальної громади міста Полтави. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для усунення перешкод територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №517559, від 29.05.2009, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункт 94), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16 (провадження №14-2цс21 пункт 151).

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодного доказу про існування рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються зібраними доказами у справі, судом достатньо повно мотивоване судове рішення в цій частині.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення строку звернення до суду з даним позовом, оскільки судом першої інстанції достатньо повно мотивовано висновки суду щодо заявлених відповідачами клопотань про застосування строку позовної даності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, то ці доводи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону №2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц (провадження №14-95цс18); від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (провадження №14-452цс18, пункт 70); від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (провадження №14-473цс18, пункт 80); від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19, пункт 96); від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц (провадження №14-740цс19, пункт 45), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21, пункти 51-52)).

Ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц (пункти 52, 96)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови від 22.08.2018у справі №925/1265/16 (пункт 5.6), від 06.02.2019 у справі №522/12901/17-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340 (пункт 6.41), від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі №50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі №922/4206/19 (пункт 43), від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункт 88), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 75), від 22.06.2021 у справі №334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10.09.2014 у справі №6-32цс14).

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі №48/340 (пункт 6.41), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 (пункт 48), від 28.01.2020 у справі №50/311-б (пункт 91), від 19.05.2020 у справі №922/4206/19 (пункт 43), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 67), від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 14.09.2021 у справі №359/5719/17 (пункт 119), від 16.09.2021 у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі №143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 13.07.2022 у справі №363/1834/17(пункт 56), від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (пункт 5.6), від 28.09.2022 у справі №483/448/20 (пункт 9.64), від 14.12.2022у справі №477/2330/18 (пункт 55), від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 (пункт 86)).

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з судом першої інстанції, що строк позовної давності не пропущений, оскільки негаторний позов, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянки - скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині вимог.

У задоволенні позову першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Шевченківської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , треті особи: Полтавська міська рада, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов