Справа № 333/3582/22
Провадження № 2/333/122/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Буділки П.В., відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Василеги І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 333/3582/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про внесення змін в свідоцтва про право власності на спадщину за законом, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, -

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2022 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Шоста запорізька державна нотаріальна контора, про внесення змін в свідоцтва про право власності на спадщину за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з заявою про забезпечення доказів до подання позову до суду, а саме витребування у Шостої Запорізької державної нотаріальної контори спадкову справу, яка відкрита після смерті матері позивача ОСОБА_6 , яка була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після витребування даної спадкової справи позивач вважає, що нотаріус припустила помилки під час оформлення матеріалів спадкової справи, оскільки не встановила коло спадкоємців на час відкриття спадщини, після померлої ОСОБА_6 . В матеріалах відсутні докази направлення позивачу листів, що свідчить про те, що позивач листа від Шостої Запорізької державної нотаріальної контори не отримав, та не був належним чином у відповідності до вимог закону повідомлений про відкриття спадщини, яка була відкрита після смерті його матері. Лист від 30.01.2020 року № 140/02-14 адресований на ім`я позивача від нотаріальної контори він не отримував, відтак був не обізнаний про відкриття спадкової справи після смерті його матері, проте відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані з спадкоємцем за однією адресою та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2020 року кожний по частці від 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 . Позивач звернувся з заявою на прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_6 лише 07.07.2022 року та 12.07.2022 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії внаслідок пропуску строку для прийняття спадщини в порядку передбаченому ст.ст.1269, 1270 ЦК України. Посилаючись на ст.1300 ЦК України позивач просить суд внести зміни в свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 02.04.2020 року спадкова справа № 437/2019, зареєстровано в реєстрі 4-371 видане на ім`я ОСОБА_5 , та зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2020 року № 437/2019 зареєстровано в реєстрі 4-369 видане на ім`я ОСОБА_4 після смерті померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у рівних частках на спадкове майно з врахуванням всіх спадкоємців по 1/9 частки кожному.

Ухвалою Комунарського районого суду м. Запоріжжя від 05.09.2022 року відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні у цивільній справі.

18 січня 2023 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть відповідача ОСОБА_5 .

Ухвалою Комунарського районого суду м.Запоріжжя від 07.06.2023 року, виключено зі складу відповідачів ОСОБА_5 , та залучено в якості правонаступників доньку ОСОБА_2 та дружину ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року витребувано у Шостої Запорізької державної нотаріальної контори спадкову справу, яка відкрита після смерті ОСОБА_6 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Комунарського районого суду м.Запоріжжя від 17 серпня 2023 року, закрите підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_4 проти позову не заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти позову заперечували. В обґрунтування зазначили, що позивач протягом визначеного законом строку заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 . Позивач був обізнаний про смерть своєї матері, був присутній при її похованні. Позивач не ставить питання про поновлення пропущеного строку на прийняття спадщини. За ст.1300 ЦК України у свідоцтво про право на спадщину вносяться зміни за згоди всіх спадкоємців. За відсутності згоди спадкоємець може звернутися до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини. Крім того, наголосили, що свідоцтва у які позивач просить внести зміни вже є погашеними.

Представник третьої особи Шостої Запорізької державної нотаріальної контори до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що померлий ОСОБА_5 приходився їй зятем. З ОСОБА_4 і померлою ОСОБА_6 вона підтримувала дружні стосунки, останні їй про все розповідали. На похоронах ОСОБА_6 був присутній і ОСОБА_1 . Після похорон була домовленість, що 1/3 частки квартири, яка належала померлій, повинна бути поділена між її двома синами ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , однак заяву подав ще і їх батько ОСОБА_4 . Також останній повідомив їй, що ОСОБА_1 ходив до нотаріальної контори з метою написати заяву про відмову від прийняття спадщини, однак коли дізнався, що це буде коштувати 1000 гривень, за браком грошових коштів відмовився від написання такої заяви.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що він разом із сином ОСОБА_5 пішли до нотаріальної контори без відмова ОСОБА_1 . В нотаріальній конторі він переписав квартиру на ОСОБА_5 , хоча по суті бажав оформити свою частку на ОСОБА_2 . Йому повідомили, що в оформленні частки на ОСОБА_2 є певні складнощі, і переоформлять на неї потім. В подальшому ОСОБА_5 відмовився переоформити його частку на ОСОБА_2 . Свідок також повідомив суду, що його ніхто не примушував підписувати договір дарування, все робив добровільно. ОСОБА_1 був обізнаний про смерть його матері ОСОБА_6 , був присутній на похоронах. Йому не відомо чи звертався ОСОБА_1 до нотаріальної контори задля оформлення спадщини.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 Комунарським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, складено актовий запис №495 (а.с.16).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 18 вересня 2019 року Олександрівським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис №2929 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого зазначено ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_6 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 02 січня 1961 року, актовий запис 3804, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьком якого зазначено ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_6 (а.с.190).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на одну третю частку в квартирі АДРЕСА_2 .

21.10.2019 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернувся її син ОСОБА_5 (а.с.95).

02.04.2020 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернувся її чоловік - ОСОБА_4 (а.с.142).

Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 02.04.2020 року спадкова справа № 437/2019, зареєстровано в реєстрі 4-371 на частку від 1/3 частки квартирі АДРЕСА_2 після померлої ОСОБА_6 (а.с.182).

Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 02.04.2020 року спадкова справа № 469/2019, зареєстровано в реєстрі 4-369 на частку від 1/3 частки квартирі АДРЕСА_2 після померлої ОСОБА_6 (а.с.184).

07.07.2022 року до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернувся її син ОСОБА_1 , позивач по справі (а.с.186).

12.07.2022 року за № 779/02-31 державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Зайцевою І.Г., прийнято Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою позивача від 07.07.2022 року про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова мотивована тим, що у заяві ОСОБА_1 , спадщиною зазначено частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на який заявник просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно до ст.ст.1269 і 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Оскільки на день відкриття спадщини громадянин ОСОБА_1 був зареєстрований окремо від спадкодавця, що підтверджується даними його паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області 25.09.2001 року (а.с.187-188), а також довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 11.11.2019 року № 04-07/3/19704 щодо місця реєстрації ОСОБА_6 , та не подав заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України, він вважається таким спадкоємцем, що спадщину не прийняв. Також, Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 30 січня 2020 року № 140/02-14 було надіслано лист повідомлення гр. ОСОБА_1 щодо відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 . Крім того, на момент звернення громадянина ОСОБА_1 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом було виявлено, що майно яке видане як спадкове, було оформлене іншими належними спадкоємцями, які прийняли спадщину та виявили бажання отримати правовстановлюючі документи на своє ім`я. Тому на підставі ст.ст.1269, 1270, ЦК України, ст.ст.49, 69 Закону України «Про нотаріат», та п.1 гл.13, п.3.15 гл.10, п.п.1.2, 4.14, 4.15, 4.18, глава 10, розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.191).

Статті 15, 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1 та 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів справи вбачається, що позивач знав про смерть своєї матері, був присутнім на її похованні, проте у передбачений законом строк для прийняття спадщини не звернувся до нотаріальної контори з заявою на прийняття спадщини після її смерті.

Матеріали справи не містять доказів про прийняття позивачем спадщини після смерті матері у передбачений законом строк, навпаки, з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 779/02-31 від 12.07.2022 року виданої державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Зайцевою І.Г., вбачається, що позивач не прийняв спадщину.

Відповідно до частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи позов про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач посилалася на норми ст.1300 ЦК України, вказавши на те, що він також є спадкоємцем після смерті матері, проте він не знав про відкриття спадкової справи після померлої матері, а нотаріус його не повідомив про це.

Проте, судом встановлено, що позивачу було відомо про факт смерті матері, він був присутнім на її похованні, зі слів його представника у судовому засіданні від 15.05.2024 року підтверджено звернення до нотаріуса до нотаріальної контори після смерті матері, проте зазначено, що позивач не складав заяв на той час.

Вищевказані факти разом з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 779/02-31 від 12.07.2022 року виданої ОСОБА_8 , державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, в якій зазначається про повідомлення позивача щодо відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , підтверджують обізнаність позивача про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , відтак судом не приймається посилання позивача та його представника в обґрунтування позивних вимог про неповідомлення нотаріусом позивача про відкриття спадщини.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.78, 89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 81 ЦПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»).

Судом встановлено, що у відповідності до вимог ч.1 ст.1272 ЦК України, позивач протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, відтак він вважається таким, що не прийняв її, що також підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 779/02-31 від 12.07.2022 року

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Суд вправі внести відповідні зміни до свідоцтва про право на спадщину, але тільки за позовом зацікавленої особи. Зміни свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку буде мати місце тоді, коли згода спадкоємців на змінення свідоцтва відсутня, а також існують інші обставини, що позбавляють внести такі зміни в нотаріальному порядку. Зокрема, розглядаючи питання про поновлення строку на прийняття спадщини, суд розглядає вимогу позивача про його частку в спадщині. Якщо суд знайде причини пропуску строку поважними і задовольнить позов, а спадкове майно вже було прийняте іншими спадкоємцями, то спадкоємець, який пропустив строк, одержить лише те з належного йому майна, що збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Проте, при будь-якому порядку внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, чи в нотаріальному чи в судовому, за результатами таких змін нотаріусом видається нове свідоцтво про право на спадщину. Тобто отримавши відповідне рішення суду про внесення змін до свідоцтва, нотаріус на підставі нього видає спадкоємцеві нове, яке і буде правовстановлюючим документом.

Закон не конкретизує підстави, за яких можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину, але виходячи зі змісту статті 1300 ЦК України, можна дійти висновку, що такі зміни може бути внесено або через технічні помилки у тексті свідоцтва, або у разі виникнення обставин, які вимагатимуть внесення змін до свідоцтва щодо розміру/складу спадкового майна. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 513/995/20 (провадження № 61-11413св21).

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог позивача, а саме щодо внесення змін в свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 02.04.2020 року спадкова справа № 437/2019, зареєстровано в реєстрі 4-371 виданого на ім`я ОСОБА_5 , та зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.2020 року № 437/2019 зареєстровано в реєстрі 4-369 виданого на ім`я ОСОБА_4 після смерті померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у рівних частках на спадкове майно з врахуванням всіх спадкоємців по 1/9 частки кожному.

Керуючись ст.ст.2-5, 11-13, 133-141, 258, 259, 263, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.15, 1296-1300 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про внесення змін в свідоцтва про право власності на спадщину за законом, третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20 травня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков