Справа № 468/971/21
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

04.12.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретарів судового засідання - Хижняк К.А., Онофрійчук М.О., сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко Олександр Олександрович, про визнання квартири особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просила визнати квартиру АДРЕСА_1 , її особистою приватною власністю. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.04.2007 по 01.01.2021. 07.06.2013 року нею на підставі договору купівлі-продажу було придбано вищевказану квартиру за особисті кошти, які їй були наданні її матір`ю ОСОБА_5 шляхом перерахування їх на банківський рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема і на вищевказану спірну квартиру. Позивач вважає, що оскільки дана квартира була придбана за її особисті кошти, то вона не є об`єктом спільної сумісної власності та не повинна входити до складу спадкового майна після смерті її чоловіка ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 29.07.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Представниками відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано до суду відзиви на позов, згідно яких відповідачі заперечують проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачу при укладенні договору нотаріусом було роз`яснено умови даного договору та наслідки його укладення, на даний час договір купівлі-продажу квартири не оскаржувався та є чинним. Позивачем не доведено, що кошти, які вона отримувала згідно довідки від 23.03.2021 року, переказувала їй мати, надходили саме для придбання квартири та те, що саме ці кошти були використані для придбання квартири. Не доведено яке відношення мають інші особи до позивача, які також пересилали кошти, окрім ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, їх розмір не може перевищувати 3000 грн. Витрати щодо проїзду та проживання представника позивача необґрунтовані. .

08.09.2021 року на запит суду від приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником позивача в свою чергу було надано відповідь на відзив, згідно якого вказав на пропущення відповідачем ОСОБА_3 строків подання відзиву. Переказ коштів позивачу здійснювався декількома платежами, оскільки того вимагало законодавство російської федераці, перерахування коштів декількома особами не спростовує того факту, що ці кошти є особистою власністю позивача. Стороною відповідача не доведено неналежності доказів, а саме довідок про перерахуваня коштів. Розмір судових витрат є достатньо обґрунтованим та підтверджений належними та достатніми доказами.

Представниками відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано до суду заперечення в яких вказали, що відповідачем ОСОБА_3 було своєчасно подано відзив на позов, позивачем не доведено, що ОСОБА_5 є матір`ю позивача, позивачем не доведено належними доказами отримання коштів в сумі 21000 доларів США, витрати на правову допомогу є недоведеними.

Ухвалою від 29.03.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному та просили їх задовольнити.

Відповідачі та їх представники заперечували проти задоволення позову, просили в задовленні позову відмовити, посилаючись на недоведність позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко Олександр Олександрович в судове засідання не з`явився.

Заслухавши сторін, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ; копію договору купівлі-продажу від 07.06.2013 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2013 року; копію технічного паспорту на квартиру; довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 23.03.2021 року №R84RUM0JK55PATM3; копію чеків ПриватБанк, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; копію рахунку-фактури; звіт про оцінку ринкової вартості трикімнатної квартири; копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_12 ; копію свідоцтва про одруження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (російською мовою); довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 29.09.2021 року №7AJRFHUPH9H0FKIN), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 26.04.2007, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З договору купівлі-продажу від 07.06.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №567 вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_15 продали, а ОСОБА_1 купила трикімнатну житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Пунктом 3 даного довору передбачено, що продаж квартири здійснено за 57000 грн., які продавці одержали готівкою повністю від покупця до підписання цього договору. Пунктом 6 даного договору передбачено, що чоловік покупця ОСОБА_4 дав свою згоду на купівлю квартири.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.06.2013 року вбачається, що 07.06.2013 року на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу за позивачем зареєстровано право власності на трикімнатну житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що спадщину після смерті останнього прийняла позивач (дружина спадкодавця) та відповідачі (діти спадкодавця).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1ст. 2 ЦПК України).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

На підставі ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Установлено, що предметом спору є житлова квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка придбана позивачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , а тому до спірних правовідносин слід застосовувати СК України.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зістаттею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і особа не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК Українисвідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження№ 14-325цс18).

Також Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі № 725/1776/18 вказав, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно правового висновку , викладеного Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 року у справі 359/441/20, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені устатті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. За змістом вказаної статті особистою приватною власністю дружини, чоловіка, серед іншого, є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відповідно сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимогст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вказана квартира придбана нею за особисті кошти, отриманні від матері шляхом перерахування на банківський рахунок в Україну з російської федерації.

Однак, в даному випадку суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустими доказами того факту, що спірну житлову квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.

Так, надані стороною позивача довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.03.2021 року №R84RUM0JK55PATM3, від 29.09.2021 року №7AJRFHUPH9H0FKIN, а також копії чеків ПриватБанк лише підтверджують факт перерахуваня коштів, по яким отримувачем була позивач ОСОБА_1 : 21.03.2013 року 5000 доларів США ОСОБА_5 , 21.03.2013 року 5000 доларів США ОСОБА_6 , 21.03.2013 року 3000 доларів США ОСОБА_7 , 21.03.2013 року 5000 доларів США ОСОБА_8 , 18.04.2013 року 3000 доларів США ОСОБА_5 .

Разом з тим, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження ті факти, що дані кошти надавались позивачу саме в особисту власність (а не власність подружжя), саме для придбання квартири та те, що саме ці кошти були використані для придбання квартири.

Не спростовуються висновки суду щодо недоведеності позовних вимог й показаннями свідків.

Так, з показань свідка ОСОБА_11 лише вбачається, що вона, працюючи головним бухгалтером Управління ветеринарної медицини в Баштанському району, лише чула неодноразово від ОСОБА_4 , який працював керівником даної установи, що дана квартира належить його тещі.

З показань свідка ОСОБА_10 лише вбачається, що будучи продавцем вищевказаної спірної квартири умови продажу квартири вона обговорювали по телефону з матір`ю позивача ОСОБА_5 , однак покупцем квартири по договору виступала саме позивач та саме від неї вона отримала кошти за продану квартиру.

В свою чергу, з показань свідка ОСОБА_9 лише вбачається, що він працював водієм Управління ветеринарної медицини в Баштанському району та в ході розмов від ОСОБА_4 , який працював керівником даної установи, він неодноразово чув, що теща має намір купити квартиру в м. Баштанка, в зв`язку з цим перевела кошти на банківський рахунок та за дорученням ОСОБА_4 він відвозив ОСОБА_1 до банку з метою зняти кошти.

Показання вищевказаних свідків не є достатніми для підтвердження обставин, що є предметом доказування у даній справі.

Таким чином, з огляду на недоведеність позовних вимог, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко Олександр Олександрович, про визнання квартири особистою приватною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідачі:

ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Третя особа:

Приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко Олександр Олександрович (вул. Героїв Небесної Сотні, 42, м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області).

Повне судове рішення складене 16.12.2024 року.

Суддя: