ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6977/23 Номер провадження 22-ц/814/2350/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника позивача адвоката Мусієнка Ж.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві в режимі відеоконференції

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 березня 2024 року

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі вказаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що, сторони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, не виховує, не утримує, не цікавиться її життям, розвитком та здоров`ям, має заборгованість зі сплати аліментів.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не було встановлено обставин, що ОСОБА_2 остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, яка залишилася проживати разом із матір`ю, тобто умисно ухиляється від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідач усвідомив свою поведінку та не бажає уникати виконання своїх батьківських обов`язків, категорично запевняв, що бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні.

Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі прохала рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги те, що дитина повідомляла суду про те, що свого біологічного батька вона бачила лише декілька разів, що він взагалі ніякої участі в її вихованні не приймає, не цікавиться її життям, матеріально не допомагає. Суд не взяв до уваги свідомий вибір дитини, яка досягла 16 років та наполягала щоб ОСОБА_2 відносно неї позбавили батьківських прав. Допитані свідки також підтвердили, що дитина вважає своїм батьком нинішнього чоловіка матері - ОСОБА_4 . Відповідач має велику заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що, в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. (див. постанову Верховного Суду від 21.05.2024 у справі № 303/801/23)

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04 § 57, § 58) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням (рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (Haddadv. Spain), заява № 16572/17, пункт 54).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, сторони у справі, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 25.01.2008 Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. (а.с. 6)

12.08.2009 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданим 12.08.2009 Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. (а.с. 8)

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.08.2023 № 148548 вбачається, що ОСОБА_2 станом на 01.08.2023 має заборгованість за виконавчим листом № 2-208, виданим 25.05.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір якої становить 274 362,20 грн. (а.с. 9-11)

Відповідно до довідки Кременчуцького ліцею № 11 «Гарант» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 297 від 21.08.2023, вбачається, що за роки навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в школі з 5 по 9 клас ОСОБА_2 жодного разу школу не відвідував, з класним керівником та вчителями не контактував. Мати учениці та вітчим, ОСОБА_4 , постійно цікавляться навчанням дочки та її поведінкою, підтримують зв`язок з класним керівником, приймають активну участь в житті класу. (а.с. 12)

Згідно з довідкою зав. відділення КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня» ОСОБА_8 від 22.12.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилася на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 16.02.2023 по 22.02.2023. За час госпіталізації батько ОСОБА_2 дитину не відвідував. (а.с. 125)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 22.12.2023 № 2824, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55-58)

За клопотанням позивача судом першої інстанції були допитані в якості свідків гр. ОСОБА_4 (нинішній чоловік позивачки), ОСОБА_9 (хрещена неповнолітньої ОСОБА_3 ), а також заслухано пояснення самої неповнолітньої ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що проживає однією сім`єю із позивачкою з 2016 року. Батька неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 побачив у суді перший раз; життям доньки він не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. За весь час тільки одного разу привітав її з днем народження.

Свідок ОСОБА_9 пояснювала суду, що після розлучення сторін, ОСОБА_2 з донькою не спілкується, із святами не вітає, школу не відвідує, життям дитини не цікавиться.

Неповнолітня ОСОБА_3 пояснила суду, що батько з нею не спілкується та не виховує. За весь час лише одного разу брав її у с. Максимівка до бабусі. Забезпечують та виховують її мати та вітчим. Батько допомоги не надає.

Як вбачається апеляційним судом з матеріалів справи ОСОБА_2 проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки категорично заперечував у суді, подав відзив на позов, у якому пояснював, що ніколи не ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Весь час підтримував доньку матеріально, а саме перераховував на картку позивачки кошти на утримання доньки; вітав доньку з днем народження, дарував їй подарунки, за нагоди спілкувався з нею; у липні 2023 року вони разом їздили до його матері у с. Максимівка Кременчуцького району. Натомість, позивачка змінювала місце проживання доньки, про що його не повідомляла. У 2014 році вона виїздила із донькою до російської федерації на тривалий час. До відзиву долучив копії платіжних документів про здійснення грошових переказів на рахунок позивачки та виконавчої служби по сплаті аліментів, які позивачка у справі не заперечувала. З цих документів вбачаються перекази, зокрема, у грудні 2023, серпні-жовтні 2020, у грудні 2020, у лютому, квітні - травні 2021, у липні 2021.

ОСОБА_2 приймав участь у всіх судових засіданнях, що відбувались, під час розгляду справи у суді першої інстанції, та надавав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

Поведінка ОСОБА_2 після ініціювання позивачкою даного судового провадження з позбавлення його батьківських прав відносно доньки свідчить про його небайдуже ставлення до цього питання.

Така поведінка батька, а також думка самої дитини мають враховуватись судом у сукупності з іншими фактичними обставинами, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевий суд вірно зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для самої дитини, і може допускатися лише вразі встановлення свідомого, винного ухилення від виконання батьківських обов`язків та коли змінити поведінку батьків в кращу сторону вже неможливо.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази, надав їм вірну оцінку в їх сукупності, повно встановив фактичні обставини та дійшов правильного висновку, що допущення відповідачем заборгованості по аліментам, ненадання ним в належній мірі уваги навчанню та здоров`ю дитини, нерегулярні побачення з дитиною, не дає підстав для категоричного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав.

В ході розгляду справи органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 .

За змістом частини 6 статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. (див. постанову Верховного Суду від 06.03.2024 у справі № 317/2256/22).

Місцевий суд у даній справі обґрунтовано критично оцінив висновок органу опіки та піклування, оскільки ним не було встановлено дійсної причини подачі ОСОБА_2 заяви до органу опіки та піклування про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки; висновок не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання доньки, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість батька, а також установлення факту саме ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що орган опіки та піклування, надаючи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки взагалі не встановив та не врахував тривалість відсутності спілкування батька з дитиною та причини, де проживає батько та чи обізнаний він взагалі про фактичне місце проживання дитини, чи підтримували зв`язок батьки між собою та чи не було перешкод у спілкуванні батька з дитиною тощо.

Сама лише наявність вітчима, з яким проживає дитина разом із матір`ю, який їх утримує, як членів сімї, і його свідчення, надані суду, про те, що він побачив біологічного батька дитини уперше в суді і він не утримує дитину, є недостатніми для позбавленння відповідача батьківських прав відносно доньки. Так само і пояснення допитаної в якості свідка хрещеної неповнолітньої не підтверджують винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками по відношенню до дитини.

Згода дитини на позбавлення відповідача батьківських прав щодо неї не свідчить, що зв`язок між нею та біологічним батьком розірвано назавжди і не може бути відновлено, та подальше його налагодження за ініціативою батька буде суперечити інтересам, життю чи здоров`ю дитини.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини і факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. А наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 199/5032/16-ц.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростували, а зводяться лише до незгоди із здійсненою судом оцінкою доказів в їх сукупності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2024 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко