Справа № 703/5814/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В жовтні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики № 5182345 від 12 вересня 2021 року в розмірі 26550 гривень 00 копійок, сплачений судовий збір у розмірі 3028 гривень 00 копійок та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9000 гривень 00 копійок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір № 5182345 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 3600 грн 00 коп.

Відповідно до п. 1.5.2 Договору проценти за користування кредитом 1350 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №22-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту № 5182345.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, у тому числі і за договором споживчого кредиту № 5182345.

Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Позивач вказує, що станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25 жовтня 2024 року становить 26550 грн 00 коп.

Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вищевказану заборгованість і судові витрати.

За вказаних обставини, позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з даним позовом.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 жовтня 2024 року вирішено відкрити провадження за вказаним позовом, розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право на надіслання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

26 листопада 2024 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Коллект Центр», в якому зазначила, що вона повністю визнає суму отриманого тіла кредиту в розмірі 3600 грн, однак з нарахованими процентами за користування кредитом вона не погоджується. Вказує, що з умов пунктів 1.3, 1.4. Договору про споживчий кредит № 3288433 від 13 вересня 2021 року, кредит надається строком на 29 днів з 13 вересня 2021 року (строк кредитування), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 12 жовтня 2021 року.

Також відповідач посилається на п. 2.3.1.2 договору про споживчий кредит № 5182345 від 12 вересня 2021 року, згідно якого позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору.

Разом з тим, вказує, що позивачем суду не надано доказів пролонгації строку кредитування, зокрема доказів складання та доведення до її відома оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 4.1., 4.2 договору про споживчий кредит. Крім того, наведені умови кредитного договору є суперечливими, оскільки пунктами 1.3, 1.4 цього договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 12 жовтня 2021 року. Таким чином, за умовами договору про споживчий кредит № 5182345 від 12 вересня 2021 року сторони погодили строк його дії до 12 жовтня 2021 року, тому саме із зазначеної дати кредитодавець Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Разом з тим, з відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що після закінчення строку дії договору про споживчий кредит № 5182345 від 12 вересня 2021 року, позивачем та попереднім кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» нараховувалися проценти, тобто після закінчення строку дії договору. Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважає безпідставним нарахування процентів після спливу терміну кредитування, оскільки останнім днем повного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії сторони договору встановили 12 жовтня 2021 року.

Щодо стягнення судових витрат зазначає, що позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат в розмірі 9000 грн, однак вважає таку суму завищеною та не обґрунтованою. Вважає, що дана справа не відноситься до категорії складних справ, відтак розмір правової допомоги в сумі 9000 грн є неспівмірним, просила зменшити суму стягнених з неї витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, яка буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності. Враховуючи викладене просила позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з неї суму основного боргу в розмірі 3600 грн, відсотки за користування кредитом у розмірі 1350 грн, всього 4950 грн 00 кп.; судові витрати розподілити з урахуванням позиції викладеною у відзиві.

Відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, позивачем ТОВ «Коллект Центр» у встановленим судом строк не подано.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, врахувавши доводи сторін, які викладені у їх заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 12 вересня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 5182345, який підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Z55183, : сума кредиту 3600,00 грн у гривні; строком на 30 днів з 12.09.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 12.10.2021; комісія за надання кредиту 360,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 1350,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Додатком № 1 до договору про споживчий кредит є графік платежів за договором про споживчий кредит та додатком № 2 до вказаного договору є паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», даною довідкою підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 5182345 від 12.09.2021 ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником підписано за допомогою одноразового ідентифікатора Z55183.

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк», яка видана ТОВ «Мілоан» про те, що з рахунку ТОВ «Мілоан» через систему LiqPayST була проведена операція по переказу коштів ОСОБА_1 12.09.2021 на номер картки 4731-21ХХ-ХХХХ-ХХ56 у сумі 3600,00 грн.

При цьому, сама відповідачка не заперечує факт отримання нею кредитних коштів у сумі 3600,00 грн та в цій частині позовні вимоги визнає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Коллект Центр» доведено факт укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 договору про споживчий кредит.

Таким чином, ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № від 16 березня 2020 року, який складений директором ТОВ «Мілоан», заборгованість ОСОБА_1 станом на 10.01.2023 згідно вказаного договору складає: 3600 гривень 00 копійок - основна сума; 22950 гривень 00 копійок - відсотки.

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Так, 28 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №22-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором споживчого кредиту № 5182345.

Відповідно до п.2.1 вказаного Договору, за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у 72 029 930 гривень 55 копійок, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржником.

Згідно п.2.2 зазначеного Договору, відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимог від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно п.2.4 зазначеного Договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Відповідно до п.2.5 вказаного Договору, фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі.

Згідно п.6.1.4 зазначеного Договору, право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання - передавання Реєстру Боржників (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Як вбачається з платіжного доручення № від 30 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Мілоан» суму 3 255 566 грн 76 коп.

Згідно Реєстру Боржників, який є Додатком №3 до Договору факторингу №28-12/21 від 28 грудня 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5182345 від 12 вересня 2021 року у загальній сумі 16110 гривень 00 копійок, з яких: 3600 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 12510 гривень 00 копійок - заборгованість по процентам.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5182345, який складений представником ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» за період 28 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року нараховано відсотки: за період з 28.12.2021 по 31.12.2021 у сумі 720 грн; за період з 01.01.2022 по 31.01.2022 у сумі 580 грн; за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у сумі 4140 грн; за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 у сумі 10440 грн.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» («первісний кредитор») та ТОВ «Коллект Центр» («Новий кредитор») укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Відповідно до п.2.1 вказаного Договору, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатку №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно п.5.1 зазначеного Договору, первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників та документацію на умовах та в порядку визначених цим договором.

Відповідно до п.5.2 вказаного Договору, права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №4).

10 січня 2023 року первісним кредитором - ТОВ «Вердикт Капітал» та новим кредитором - ТОВ «Коллект Центр» підписано та скріплено печатками товариств акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року.

Згідно Реєстру боржників від 10 січня 2023 року до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5182345 у загальній сумі 26550 гривень 00 копійок, з яких: 3600 гривень 00 копійок - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 22950 гривень 00 копійок - сума заборгованості за нарахованими процентами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №5182345, який складений представником ТОВ «Коллект Центр» станом на 03 жовтня 2024 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним договором у загальній сумі складає 26550 гривень 00 копійок, з яких: 3600 гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 22950 гривень 00 копійок - заборгованість за відсотками; 0 гривень 00 копійок - заборгованість за комісією; 0 гривень 00 копійок - заборгованість за пенею; 0 гривень 00 копійок - 3% річних; 0 гривень 00 копійок - інфляційні збитки.

При цьому, доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості як позивачу ТОВ «Коллект Центр», так і попереднім кредиторам, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зважаючи на визначену у договорі та фактично надану суму кредиту у розмірі 3600 грн., фіксовану процентну ставку у розмірі 1,25 % в день за період з 12 вересня 2021 року по 12 жовтня 2021 року в розмірі 1350 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вище зазначеного, оскільки строк кредитування за умовами договору становить 30 днів, нарахування процентів після закінчення строку дії договору є неприпустимим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають задоволенню частково.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції № від 24 жовтня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028 гривень 00 копійок.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у відповідності до вимог ст.164 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого позивачем судового збору у сумі 564 грн 54 коп.

Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн., суд зазначає наступне.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано:

- договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором;

- прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»;

- заявку ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про надання юридичної допомоги № 324 від 14 серпня 2024 року, з якої вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатське об`єднання погодили надання юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ;

- витяг з Акта № 1 про надання юридичної допомоги, від 02 жовтня 2024 року по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 (усна консультація з вивченням документів - 3000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 6000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 000 грн. є завищеним, не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру таких витрат до 4000 гривень 00 копійок.

На підставі наведеного, керуючись ст.4, 12, 13, 76-82, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», заборгованість за договором № 5182345 від 12 вересня 2021 року в сумі 4950 (чотири тисячі дев`ятсот пятдесят) гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору у сумі 564 (п`ятсот шістдесят чотири) гривень 54 копійки та витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, а всього 9514 (дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 54 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд.3, офіс 306, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива