Провадження № 2/643/5344/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Броницької М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою представника Романенка Михайла Едуардовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 31 021,05 грн, яка складається з суми заборгованості в розмірі 20 437,76 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 8 741,81 грн та суми 3 % річних в розмірі 1 841,48 грн, судових витрат по сплаті судового збору сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 29.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200519719 щодо кредитування (надалі - кредитний договір). Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 6 870,00 грн, зі встановленим строком користування з 29.04.2016 по 29.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути у встановлений кредитним договором строк та сплатити відсотки за користуванням кредитом. Умови договору відповідач не виконувала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість на загальну суму 20 437,76 грн, з яких: 6 870,00 грн - заборгованість за кредитом; 13 567,76 грн - заборгованість за відсотками.

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якого позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200519719. Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за Кредитним договором № 200519719 в розмірі 20 437,76 грн.

Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання кредиту, не повертає кредитні кошти, право вимоги щодо яких набуло ТОВ «Діджи Фінанс», представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву, проте своїм право на подачу відзиву відповідач не скористалася.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер кредитних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що 29.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 200519719 щодо кредитування (надалі - кредитний договір). Кредитний договір було укладено у формі підписаної власноручним підписом позичальника заяви - оферти ПАТ «Банк Михайлівський» укласти з нею договори, відповідно до яких надати їй кредит у відповідній сумі, відкрити гривневий рахунок, активувати послугу «SMS-сервіс» (а.с. 12-13). Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 6 870,00 грн, зі встановленим строком користування з 29.04.2016 по 29.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути у встановлений кредитним договором строк та сплатити відсотки за користуванням кредитом.

Своїм власноручним підписом Відповідач підписала Графік платежів до Кредитного договору № 200519719 від 29.04.2016, якого в подальшому не дотрималася (а.с. 15). Доведеною до відома позичальника була орієнтована сукупна вартість споживчого кредиту, оскільки власноручним підписом відповідач підписала відповідну довідку (а.с. 16).

Факт видачі кредиту та розмір заборгованості підтверджується банківською випискою по картці відповідача за період 23.05.2016-27.07.2020 (Т.1 а.с. 77-250, Т.2 а.с. 1-250, Т.3 а.с. 1-130).

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за відповідний день операцій.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак є належними доказами на підтвердження факту наявності заборгованості позичальника перед кредитодавцем. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, зазначивши, що виписка з позичкового рахунку є підтвердженням видачі кредиту.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12.12.2024 у справі № 298/825/15, зазначивши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а відтак виступають належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Умови договору відповідач не виконувала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість на загальну суму 20 437,76 грн, з яких: 6 870,00 грн - заборгованість за кредитом; 13 567,76 грн - заборгованість за відсотками.

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ (надалі Договір) (а.с. 27-30). Договір було укладеному за результатами публічних торгів, оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020.

Договір укладався під відкладальною умовою, передбаченою п. 161.1 Договору, а саме: набував чинності після настання сукупності умов: підписання договору та укладення договорів купівлі-продажу щодо всього пулу.

З наявного у матеріалах справи платіжного доручення № 25 від 09.07.2020 судом встановлено, що платник ТОВ «Діджи Фінанс» оплатив отримувачу ПАТ «Банк Михайлівський» 5 307 308,39 грн з призначенням платежу: GL16N618071; Протокол електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 (а.с. 31).

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020, за порядковим номером 11 146 ідентифікується контрагент ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , загальний залишок заборгованості якої за кредитним договором становить 20 437,76 грн (а.с. 32).

Таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 200519719 в розмірі 20 437,76 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено наявний у матеріалах справи Розрахунок інфляційних витрат, нарахованих за період з жовтня 2021 по серпень 2024, відповідно до якого за період прострочення виконання грошового зобов`язання впродовж 1097 днів, сума інфляційних витрат становила 8 741,81 грн, а сума 3% річних 1 841,48 грн (а.с. 33-34).

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 31 021,05 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір не оскаржений та в судовому порядку недійсним не визнавався.

Нормою ст. 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. Так, зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування факту отримання кредитних коштів, а також обставин та доказів наданих позивачем.

Беручи до уваги наявний у матеріалах даної справи розрахунок заборгованості за кредитним договором, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та інші надані позивачем докази в сукупності, суд дійшов висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ, судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про те, що між сторонами існують правовідносини в сфері кредитування. Відповідач зі своєї сторони взяті на себе зобов`язанні виконувала неналежним чином, в результаті чого існує заборгованість на суму 31 021,05 грн, яка порушує права та законні інтереси позивача, відтак такі підлягають відновленню.

Згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200519719 (а.с. 45-69).

Нормою ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При вирішенні питання про поновлення судом строку позовної давності для звернення в суд за захистом прав та законних інтересів, суд, виходячи з норми ч.5 ст. 267 ЦК України, звертає увагу на те, що позивач з об`єктивних причин був позбавлений можливості такого звернення.

З наявної у матеріалах цивільної справи постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А.А. про закінчення виконавчого провадження у ВП № 66483131 від 29.12.2022 вбачається, що саме у цьому документі ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» була зобов`язана передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані від ПАТ «Банк Михайлівський», а саме виконавче провадження закінчити (а.с. 70-71). Аналогічно постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича про закінчення виконавчого провадження у ВП № 66491947 від 17.03.2023, зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати Тов «Діджи Фінанс» документи, отримані від ПАТ «Банк Михайлівський», а саме виконавче провадження закінчити (а.с. 72).

Також судом враховано аргументи позивача, наведені з приводу строків позовної давності, які корелюються з положеннями п. п. 12 та 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України, відтак суд оцінив їх позитивно.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строків позовної давності, відтак такі підлягають поновленню.

Таким чином, оскільки відповідач зі свого боку не виконала умови договору, в результаті чого утворилася заборгованість, позовні вимоги, спрямовані на відновлення позивачем своїх порушених прав та законних інтересів, кожен аргумент позивача знаходить своє підтвердження наявними у матеріалах справи доказами, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення у повному обсязі.

Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що 15.02.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс»та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було укладено Договір про надання правової допомоги № 26, відповідно до умов якого адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу (а.с. 35-39). Відповідно до Додаткової угоди до Договору № 26 про надання правової допомоги від 15.02.2024 адвокатське бюро зобов`язалося здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справ щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 (а.с. 41). Згідно детального опису робіт на підставі договору адвокатське бюро виконало роботи щодо підготовки позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, вартість яких становила 7 000,00 грн (а.с. 40). Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 24.09.2024, зазначені роботи виконано на вказану в описі робіт суму, а саме 7 000,00 грн (а.с.44).

Нормою ч. 6 ст. 137 ЦПК України врегламентовано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У матеріалах справи відповідне клопотання відповідача відсутнє.

Відтак враховуючи категорію справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 15, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 277, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200519719 від 29.04.2016 у загальному розмірі 31 021 (тридцять одна тисяча двадцять одна) гривня 05 копійок, з яких: 20 437,76 грн сума заборгованості, 8 741,81 сума інфляційних втрат, 1 841,48 грн сума 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , індекс 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя М.В. Броницька