КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 382/1428/24 Головуючий у І інстанції Кисіль О.А.
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

18 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Косогор Оксани Миколаївни на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року заявник звернулась до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 15 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України (Відділ обслуговування громадян (сервісний центр) № 14, за наслідками розгляду якої, 18 листопада 2021 року було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за №С 27.

Підставою відмови було вказано неможливість зарахування до загального страхового стажу наступних періодів роботи заявниці: з 1984 року по 1987 року (відсутнє повне ім`я та по батькові заявниці у трудовій книжці колгоспника б/н від 25 травня 1985); з 1993 року по 2000 року (відсутнє повне ім`я та по батькові заявниці у трудовій книжці колгоспника б/н від 25 травня 1985); з 17 жовтня 2005 року по 11 жовтня 2006 року (період отримання допомоги по безробіттю додатково має бути підтверджений довідкою про отримання допомоги по безробіттю).

У вказаному рішенні про відмову у призначенні пенсії заявниці було рекомендовано в частині підтвердження страхового стажу з 1984 року по 1987 року та з 1993 року по 2000 року надати документи про період роботи заявниці у колгоспі, які підтверджують належність заявниці довідки № 04-03/283 від 27 вересня 2021 року, оскільки і вказаній довідці відсутнє повне ім`я та по батькові заявниці.

Довідка № 04-03/283 від 27 вересня 2021 року містить в собі інформацію, засновану на даних книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника архівного фонду № 52 СТОВ «Схід» щодо заробітної плати та встановлених та відпрацьованих людино-днів на особу що зазначена як ОСОБА_1 1961 року народження за 1984-1987, 1993- 2000 роки.

З наведеного вище убачається, що орган, який здійснює призначення пенсії не зараховує до страхового (трудового) стажу заявниці періоди її роботи у колгоспі з 1984 по 1987 та з 1993 по 2000 роки.

Вказана обставина (належність заявниці страхового стажу за визначений період) за своїм змістом складає юридичний факт, від настання (доведеності) якого у заявниці виникає право на пенсійне забезпечення.

Надання уточнюючих довідок підприємствами, установами, організаціями необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або відсутності необхідних записів у ній.

Записи, що містяться у «Трудовій книжці колгоспника» № б/н, заповнення якої здійснене 25 травня 1985 року в колгоспі «Шлях Леніна» Сотниківської сільради Яготинського району Київської області стосуються особи, прізвище якої зазначене як « ОСОБА_2 », ім`я « ОСОБА_3 » по батькові « ОСОБА_4 » Також зазначено рік народження особи, щодо якої заповнена дана трудова книжка колгоспника : «1961».

Таким чином відомості, що містяться у довідці № 04-03/283 від 27 вересня 2021 року та відомості що містяться у трудовій книжці колгоспника № б/н, заповнення якої здійснене 25 травня 1985 року стосуються однієї особи - « ОСОБА_1 ».

Факт зазначення по батькові заявниці не у повному форматі, як « ОСОБА_5 » а у скороченому виді шляхом написання літери «ОСОБА_4» створює перешкоди для заявниці у частині реалізації нею права на отримання пенсійного забезпечення.

Вказана обставина (належність заявниці трудової книжки) за своїм змістом складає юридичний факт, від настання (доведеності) якого у заявниці виникає право на пенсійне забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила встановити факт належності їй «Трудової книжки колгоспника» № б/н, заповнення якої здійснене 25 равня 1985 року, у якій в рядку, призначеному для зазначення по батькові працівника записано « ОСОБА_4 » замість вірного « ОСОБА_5 », а у рядку, призначеному для зазначення дати народження записано «1961» замість вірного « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; встановити факт належності ОСОБА_1 трудового (страхового) стажу, щодо якого Яготинським міським трудовим архівом видана Архівна довідка від 27 вересня 2021 року за №04-03/283.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено, так як заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Косогор О.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що трудова книжка та архівна довідка не містять у собі такого обов`язкового реквізиту як по батькові, замість чого проставлена літера «М.».

Вказане позбавляє можливості усіх зацікавлених суб`єктів, в тому числі і органи Пенсійного фонду ідентифікувати заявника, як особу, щодо якої вказані документи містять інформацію, що має значення для створення умов щодо здійснення заявницею прав.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Косогор О.М. вказує на те, що вимоги заявника не є вимогами позовного характера, а стосуються факту встановлення належності особі правовстановлюючого документу .

Щодо належності апелянту трудового стажу, про який йдеться у архівній довідці, представник заявника зазначає, що дана вимога була сформована саме у такій редакції у зв'зку з тим, що архівна довідка за своєю юридичною формою не є правовстановлюючим документом, але у своєму тексті містить інформацію, що стосується заявника.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Косогор О.М. вважає, що суд першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження у справі припустився помилкових висновків, зазначивши що існує спір, який підлягає розгляду у суді адміністративної юрисдикції, в той час як предметом заяви є установлення фактів належності документів особі, що віднесені до непозовного цивільного судочинства та підлягають розгляду у судах загальної юрисдикції за місце проживання заявника.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого Київським апеляційним судом на адресу суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники даної справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність осіб, належних чином повідомлених про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заява щодо встановлення юридичного факту, який просить встановити заявник, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки для вирішення таких питань компетентним державним органом встановлено інший порядок, у разі незгоди з його рішенням відповідна особа може подати позов у порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам та даним, які містяться в матеріалах справи і вимогам процесуального закону.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки, заявниця зазначила, що встановлення даного факту необхідно їй для отримання пенсійного забезпечення.

15 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України (Відділ обслуговування громадян (сервісний центр) № 14. Однак, 18 листопада 2021 року було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за №С 27 через неможливість зарахування до загального страхового стажу наступних періодів роботи заявниці: з 1984 року по 1987 року (відсутнє повне ім`я та по батькові заявниці у трудовій книжці колгоспника б/н від 25 травня 1985); з 1993 року по 2000 року (відсутнє повне ім`я та по батькові заявниці у трудовій книжці колгоспника б/н від 25 травня 1985); з 17 жовтня 2005 року по 11 жовтня 2006 року (період отримання допомоги по безробіттю додатково має бути підтверджений довідкою про отримання допомоги по безробіттю).

Ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч.2 ст.293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58 ї (далі - Інструкція), визначено порядок встановлення факту належності трудової книжки та внесення до неї змін.

П. 2.13. Інструкції визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відтак законодавством передбачено встановлення факту належності особі трудової книжки, як основного документа, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку, а не інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 290/412/17.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, законом чітко передбачено порядок заповнення трудової книжки, внесення до неї відповідних записів та змін, а саме всі необхідні дії щодо трудової книжки вчиняє роботодавець, тому лише у тому разі, коли роботодавець не виконав свого обов`язку щодо ведення трудової книжки працівника належним чином, або відмовив у зміні записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, то у такому випадку у суду виникнуть підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.

Такий висновок ґрунтується на тому принципі урядування, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов роботодавець зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє (або вчиняє їх неправомірно), це може стати предметом судової перевірки.

Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок) у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

Цим Порядком також визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу ІІ - п.4.2.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати - п.4.7 Порядку.

Заявником отримано відмову в зарахуванні трудового стажу та роз`яснено право оскаржити рішення територіального органу Пенсійного фонду.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалось раніше, підставою звернення із заявою про встановлення факту, належності правовстановлюючого документу є те, що ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні до трудового стажу певний період роботи через відсутність повного імені та по батькові заявниці у трудовій книжці колгоспника, хоча сама трудова книжка в оригіналі наявна у заявниці.

Заінтересованою особою у цій справі заявник визначила Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, належності правовстановлюючого документу юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, а також виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення пенсії і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 23 січня 2023 року у справі №214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. За таких обставин спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги належності апелянту трудової книжки - є вимогою непозовного характеру щодо встановлення належності особі правовстановлюючого документу, апеляційний суд вважає правильними, однак встановлення даного факту повинно розглядатися у порядку адміністративного судочинства за участю органу державної влади, як суб`єкта владних повноважень.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 336/1272/19, в якій зазначено, що «порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачає можливість лише встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім`я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В усіх інших випадках підтвердження наявного трудового стажу здійснюється підрозділами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, яке (рішення) може бути предметом оскарження у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду».

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 363/1099/21 вказував, що «у судовому порядку не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України в позасудовому порядку, відмова цього органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2021 року у справі № 947/14019/20 викладено висновок про те, що «встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18) та від 10 червня 2020 року у справі № 347/576/18 (провадження № 61-45995св18). За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що в окремому провадженні не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України, а не в судовому порядку».

За таких підстав, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, викладенні в ухвалі Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року, та не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Косогор Оксани Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.