Справа № 298/1234/24
Номер провадження 2/298/172/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого - судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Келешовчак І.І.,

розглянувши у відкритому у судовому засіданні, в залі судових засідань, в селищі Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Брітової Емілії Артурівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 25.08.2018 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що шлюбні відносини між нею та відповідачем не склалися, спроби відновити колишні почуття не вдалося.

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, виникають постійні сварки, які негативно відображаються на психологічному стані подружжя та дитини. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, вони не проживаємо разом як чоловік та дружина. Між ними втрачено всі фізичні та духовні зв`язки.

Сварки з відповідачем переросли у фізичне насилля щодо позивачки, що підтверджується копією вироку Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року в справі №298/594/24 про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, де потерпілою вказана ОСОБА_1 , де останнього визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, тому просить не застосовувати строк для примирення, а шлюб розірвати.

Малолітня дочка сторін проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Досягнути домовленості щодо утримання дочки в позасудовому порядку сторони не можуть.

Їхня малолітня дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні позивачки, приймати участь в утриманні дитини відповідач не бажає. Спір з приводу майна, набутого під час перебування у шлюбі, яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності, на момент звернення до суду - відсутній.

Відповідач являється працездатним, здоровим чоловіком і має змогу надавати матеріальну допомогу, але не проявляє своєї доброї волі ні в участі у вихованні дитини, ні в її утриманні. У нього наявне постійне місце роботи.

Відповідач, призваний на військову службу та проходить військову службу в 2 гірсько-штурмовому відділенні 3 гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , а тому останній має всі належні умови для допомоги їй утримувати їхньою дитину - шляхом сплати аліментів, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову й до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також залишити проживати малолітню доньку з матір`ю.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак подали в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. Також зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, також в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, а також відзиву на позов від нього не надходило.

Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, та з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25 серпня 2018 року, Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 29. Дана обставина стверджується виданим свідоцтвом про шлюб від 25 серпня 2018 року серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27 листопада 2018 року серії НОМЕР_3 , яка є неповнолітньою.

З витягів з реєстрів територіальної громади від 12 червня 2024 року, вбачається що позивачка ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 зареєстровані та проживають АДРЕСА_1 .

З вироку Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року в справі №298/594/24 про обвинувачення ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вбачається що потерпілою в даній справі є ОСОБА_1 , та останнього визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню.

Вирішуючи заяву позивача про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

У зв`язку із вказаним, після розірвання шлюбу дитину слід залишити із позивачем, з якою вона на даний час фактично проживає. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з такою вимогою одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству, а відтак підлягає задоволенню.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Згідно з ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України, та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання дитини необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності, тож позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2-5,10,12,13,19,76-82,133,263-265 ЦПК України, ст.ст. 112,160,161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 25 серпня 2018 року Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області (актовий запис № 29) між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави Державної судової адміністрації України у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок в частині позовних вимог про стягнення аліментів судового збору за кодом класифікації доходів бюджету 22030106 "Судовий збір": отримувач коштів ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106; код ЄРДПОУ 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача: UA0026001 код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу - судовий збір.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів після його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні - в той же строк, з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження - після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , (паспорт громадянина України ID-картка № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Представник позивача: адвокат Брітова Емілія Артурівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/1856 від 17 січня 2019 року, місцезнаходження: 89000, селище Великий Березний, вул. Шевченка, 42 Ужгородського району Закарпатської області, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 , телефон: НОМЕР_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , (паспорт громадянина України ID-картка № НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий Тарасевич П.П.