РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1255/24

провадження у справі № 2/0285/777/24

19 грудня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

сторони та учасники у справі:

позивач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

встановив:

01.03.2024 представник позивача подав до суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 50 000 грн 00 коп.

В обгрунтування позову вказав, що водій ОСОБА_5 29.06.2022 року о 08 год. 50 хв. на 227 км + 760 м а/д Київ-Чоп, керуючи автомобілем DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричіпом KRONE SDR 27, д.н.з. НОМЕР_2 , будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримавши дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем BMW д.н.з. НОМЕР_3 , чим порушив п. 2.3, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (надалі - ПДР). Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. У свою ж чергу, ОСОБА_1 , будучи пасажиром BMW д.н.з. НОМЕР_3 , отримала тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, перелом 5-го ребра з права, забій м`яких тканин голови, забій грудної клітини, забій правого ліктьового і колінного суглобів, больових синдром. Вина ОСОБА_5 у зазначеному ДТП встановлена постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2022 у справі № 285/3524/22. Також зазначив, що у результаті ДТП ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка виразилася у пригніченому стані, нервовому зриві, фізичному болі та тривалості реабілітації. Завдані травми під час ДТП призвели до порушення соціальних зв`язків, зменшили її фінансове становище та змусили брати позички у знайомих. Оскільки водій ОСОБА_5 під час ДТП перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню останнім, яку ОСОБА_1 оцінює у заявленому розмірі. Оскільки відповідач добровільно не відшкодував моральну шкоду позивачу представник подав до суду даний позов.

05.03.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи по суті проводити у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін у справі, визначено резервну дату судового засідання, встановлено учасникам у справі строки вчинення процесуальних дій.

22.04.2024 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування відзиву вказала, що відповідальність водія ОСОБА_5 під час ДТП була застрахована у ТДВ СК Гардіан, а тому останнє має бути співвідповідачем у справі. Зазначила, що відповідно до практики Верховного суду, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, суд має відмовити у задоволенні позову.

23.05.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, визначено резервну дату судового засідання.

Судові засідання відкладалися з різних підстав.

19.12.2024 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в інтересах позивача підтримав, які просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Інші учасники у справі у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_5 29.06.2022 о 08 год50 хв на 227 км + 760 м а/д Київ-Чоп, керуючи автомобілем DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричіпом KRONE SDR 27, д.н.з. НОМЕР_2 , будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримавши дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем BMW д.н.з. НОМЕР_3 , чим порушив п. 2.3, 12.1, 13.1 ПДР. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, ОСОБА_1 , пасажир автомобіля BMW, д.н.з. НОМЕР_3 , тілесні ушкодження та моральну шкоду.

Відповідно до постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.08.2022 у справі № 285/3524/22 вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_5 (а.с.13-14).

Із протоколу допиту свідка від 13.12.2022 слідує, що водій ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с.16-18).

Факт перебування водія ОСОБА_5 у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 останнім не оспорювався.

Згідно Полісу № ЕР-206821969 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 застрахував відповідальність водія автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , у ТДВ СК Гардіан (а.с.25,26).

Відповідно пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 до ТДВ СК Гардіан із заявою про здійснення страхового відшкодування не зверталася, оскільки не зберігала чеки витрат на лікування.

Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України Про страхування.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право,договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187ЦК Українидає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Разом з тим, як вставлено судом, станом на момент вчинення ДТП відповідальність водія автомобіля DAF, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК Гардіан, із визначенням ліміту відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000, 00 грн та за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260 000,00 грн, розмір франшизи 0,00 грн.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров"я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Оцінивши все вищезазначене в сукупності, суд зробив висновок, що оскільки водій ОСОБА_5 під час ДТП перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 належним відповідачем у справі є саме фізична особа-підприємець ОСОБА_3 .

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача вказував, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка виразилася у пригніченому стані, нервовому зриві, фізичному болі та тривалості реабілітації. Завдані травми під час ДТП призвели до порушення соціальних зв`язків, зменшили її фінансове становище та змусили брати позички у знайомих.

Так, враховуючи обставини, при яких позивачу була завдана моральна шкода у зв`язку з подією ДТП, глибину, тяжкість та тривалість моральних страждань, а також, виходячи з того, що у добровільному порядку відповідач шкоду не відшкодував, у результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, як наслідок отримала фізичний біль, а також тривалість лікувалася, її пригнічений стан, пережитий емоційний стрес, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у відшкодування завданої моральної шкоди 30 000 грн 00 коп., із вирахування, у тому ж числі, 5 відсотків розміру моральної шкоди від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка підлягає стягненню з ТДВ СК Гардіан.

Щодо заперечень представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, то суд не приймає їх до уваги, оскільки у даному зобов`язані відсутнє солідарне зобов`язання відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та ТДВ СК Гардіан, відтак їх співучасть не є обов`язковою.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 та ч. 3 п. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ. До витрат, пов`язаних з розглядом справ, належать витрати, у тому ж числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слідує, що інші судові витрати, повязані із розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем заявлено 50 000 грн 00 коп моральної шкоди.

При цьому, судом задоволено позовні вимоги частково, та стягнуто 30 000 грн 00 коп моральної шкоди, тобто задоволено 60 відсотків розміру позовних вимог.

Під час подачі позову до суду позивачем сплачено 1 221 грн 20 коп коп судового збору та 6 000 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1,30).

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 732 грн 72 коп ( 1 211 грн 20 грн х 60 % = 732 грн 72 коп) судового збору та 3 600 грн 00 коп (6 000 грн 00 коп х 60 % = 3 600 грн 00 коп) витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 4, 12, 76-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30 000 грн 00 коп моральної шкоди.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 732 грн 72 коп судового збору та 3 600 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ),

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не встановлено, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 ).

Дата складення повного судового рішення 20.12.2024.

Суддя А.В.Михайловська