Єдиний унікальний номер справи № 381/873/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» (12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк») угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501349746. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредиту, а позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 524 458,83 грн.

З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлялась досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань, на яку відповідач не відреагував.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №501349746 від 17.08.2021 року в сумі 524 458,83 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 7 866, 88 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2024 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 16.08.2024 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій покласти на відповідача.

21.11.2024 року на адресу апеляційного суду від відповідача надійшла заява.

У судове засідання, призначене на 28 листопада 2024 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.2021 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, в якій клієнт пропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та банком. В зазначеному договорі ОСОБА_1 пропонував Банку відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні із лімітом кредитної лінії у розмірі 515 000 грн., з фіксованою процентною ставкою 25.00% річних та кінцевою датою повернення - 17.08.2026 року.

Згідно з п.2 Кредитного договору дата повернення кредиту -17.08.2026 року.

У свою чергу АТ «Альфа-Банк» акцептувало оферту ОСОБА_1

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається, а саме не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами, за якими просить у судовому порядку стягнути заборгованість.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік на фінансову звітність Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує й здійснення.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До первинних документи відносяться такі документи, які також підтверджують розмір наданого відповідачу кредиту.

Долучений банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та й розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Надана банком виписка підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено також у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Крім того, сам факт часткового виконання зобов`язання вже свідчить про визнання боржником свого обов`язку з його погашення.

Наступним твердженням суду першої інстанції було те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить даних про суми коштів, сплачених відповідачем, процентну ставку обрахунку заборгованості.

Вказана позиція не може бути прийнята судом апеляції інстанції.

Розрахунок заборгованості є не самостійним доказом по справі, а фактично є аргументацією на підтвердження заявленої суми заборгованості; розмір відсотків визначений умовами договору, відтак не зазначення такого розміру в розрахунку не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Твердження суду, що розрахунки не були погоджені з відповідачем, що унеможливлює задоволення позовних вимог також є безпідставними, оскільки жодний нормативний документ не передбачає обов`язку кредитора погоджувати розрахунок заборгованості з боржником.

Не можуть бути прийняті і твердження суду про те, що заявлений розмір заборгованості не відповідає дійсності, оскільки відповідач в період з 19.04.2024 року по 17.05.2024 року здійснив 3 платежі на загальну суму 4500, 00 грн на погашення заборгованості за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена до стягнення заборгованість обрахована станом на 28.08.2023 року.

Надана на підтвердження вищевказаних 3 платежів довідка не містить жодної інформації щодо того, який вид заборгованості за кредитом та за який період її виникнення були покриті вказаними платежами. За таких умов стверджувати про те, що ці платежі були здійснені саме на погашення заборгованості, заявленої до стягнення, а не заборгованості, яка виникла після 28.08.2023 року до 16.02.2024 року (дата вимоги погасити заборгованість згідно за досудовою вимогою), враховуючи розмір заборгованості та право банку нараховувати в зазначений період відсотки жодним чином не підтверджено.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом і твердження відповідача (які прийняв і визнав доведеними суд першої інстанції) стосовно передачі права стягнення заборгованості за кредитом іншій юридичній особі, оскільки такі твердження жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надана відповідачем копія роздруківки смс повідомлення, зі змісту якого вбачається, що борг перед АТ Сенс Банк передано до компанії Аксіліум для звернення до суду та стягнення в примусовому порядку, є документом невідомого погодження, крім того не містить конкретної інформації щодо предмета доказування, а отже згідно з ст. 77 ЦПК України є неналежним доказом на підтвердження вказаних вимог.

З огляду на зазначене, висновки суду першої інстанції про неможливість стягнення заборгованості є безпідставними, відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 7866, 88 грн та апеляційної скарги у розмірі 11 800, 00 грн

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2024 рокускасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»(, місцезнаходження за адресою: Велика Васильківська, 100, м. Київ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 524 458 (п`ятсот двадцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»(, місцезнаходження за адресою: Велика Васильківська, 100, м. Київ) судовий збір у розмірі 19 666,88 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 88 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько