Справа №705/2496/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі судового засідання Моросліп А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неї, його неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в обґрунтування зазначивши наступне.

З 10 червня 2006 року мати позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі.

Від цього шлюбу народилася вона, ОСОБА_1 і у свідоцтві про її народження, в графі «батько» зазначено ОСОБА_2 .

Починаючи з травня 2009 року її мати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично припинили шлюбні відносини, що було встановлено в рішенні Тетіївського районного суду Київської області від 08 грудня 2011 року та не заперечувалось відповідачем. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано 08 грудня 2011 року.

Свого так званого батька вона останній раз бачила (зі слів матері), оскільки сама цього не пам`ятає, у 2009 році, тобто коли їй було 3 роки. Після того, він жодного разу ні їй, ні матері не телефонував, зв`язок з нею не підтримував. Спілкуватись та підтримувати взаємовідносини з нею не бажає. Жодного разу не поцікавився як вона. У її вихованні участі не брав та не бере, її не провідував, жодного разу не цікавився її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально її не підтримував. Як би вона зустріла його на вулиці, то навіть не впізнала б його, він її теж.

Відповідач лише сплачує аліменти, оскільки офіційно працює та з його заробітної плати вимушено кожний місяць виконавча служба відраховує оплату на аліменти.

Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо її виховання, яке полягає в тому, що він не цікавиться її долею, з нею не спілкується, не бачиться з нею уже більше 15 років, не займається її освітою і так далі. При цьому, не має значення чи сплачує він аліменти на утримання дитини, чи ні.

У зв`язку з цим вважає, що відповідача можна позбавити батьківських прав, врахувавши, що якщо один з батьків не спілкується з дитиною, це вже є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Крім того, наголошує, що позбавлення батьківських прав не тягне за собою невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Додатково позивач зазначає, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 скасувала ухвалені судові рішення, передала справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зробивши такі правові висновки. Верховний Суд зауважив, що факт досягнення дитиною повноліття під час розгляду спору та ухвалення відповідного судового рішення не може впливати на правовий результат вирішення справи судом, оскільки суд має оцінювати в сукупності факти виконання/невиконання батьками своїх обов`язків щодо дитини за період до її повноліття, які й стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Столярчук В.М. в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмові заяви у яких просять суд розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги та факти викладені в позові підтримують та просять суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу проводити у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, врахувавши позицію позивача, представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові № 185/9339/21 від 29.01.2024 приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття.

При досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини.

Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування, в майбутньому.

У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття.

Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що батьком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_2 , актовий запис про народження № 5 від 06.12.2006, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області.

Згідно рішення Тетіївського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року, з відповідача ОСОБА_2 стягувалися аліменти на користь матері позивача ОСОБА_3 , на утримання позивача ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2011 і до її повноліття.

На виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою головного державного виконавця Уманського РВ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції від 20.06.2012 № 33120433, яке в подальшому постановою начальника відділу Уманського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з реорганізацією передано до відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У відповідності до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тетіївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради 11.07.2024, встановлено, що підставами для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про позбавлення батьківських брав її батька відносно неї, послугувало те, що після розлучення у 2011 році її біологічного батька з мамою, він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, будь-якої участі у її виховання не приймав і не приймає, не спілкується, не цікавиться її життям, навчанням та розвитком, не вітає з днем народження та іншими святами. На цей час її мама ОСОБА_4 має іншого чоловіка, який проявляє піклування та батьківську турботу про неї, і вона сприймає його за тата. Питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав вона попередньо, разом з мамою, обговорювала з біологічним батьком і той надав на це свою згоду.

Будучи належним чином повідомленим про день та час засідання комісії батько дитини ОСОБА_2 , на комісію не прибув, однак телефоном, у режимі голосового зв`язку, членам комісії повідомив, що погоджується з позбавленням його батьківських прав стосовно дитини, оскільки будь-якої участі у виховання дитини не приймав і не піклується про неї, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Стадницької сільської ради 06 грудня 2006 року, ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання дитини, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, встановлено, що за місцем реєстрації та проживання дитини, необхідні базові потреби дитини забезпечуються, умови проживання задовільні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись Сімейним кодексом України, Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», виходячи з пріоритету як найкращих інтересів дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тетіївської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Тетіївської міської ради вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також згідно довідки, виданої Стадницькою гімназією Тетіївської міської ради Київської області 27.03.2024 за вих. № 16, позивач ОСОБА_1 дійсно навчалася в даному навчальному закладі з 2012 року по 2021 рік. Проживає з матір`ю. Батько ОСОБА_2 з сім`єю не проживає та не брав участі у вихованні дитини. Контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідувала мати самостійно піклується про дитину. Постійно відвідувала навчальний заклад, спілкувалася з учителями та класним керівником.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Позбавлення особи батьківських прав є винятковою мірою, що тягне за собою відповідно до ст. 166 СК України надзвичайні правові наслідки як для батьків, так і для дітей.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц.

Згідно з ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку.

В усіх діях щодо дітей суди, адміністративні чи законодавчі органи, повинні першочергова приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України», «М.С. проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні.

У постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 311/563/20 роз`яснено, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України) і при цьому, Верховний Суд дійшов переконання, що особисте звернення дитини до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав є чітка позиція дитини, яка підтверджує, що сам факт звернення з таким позовом є підтвердженням невиконання батьком своїх батьківських обов`язків.

Викладені вище факти свідчать про те, що відповідач не бажає приділяти своїй дочці увагу, спілкуватися з нею, брати участь в її вихованні, тобто можна стверджувати, що він свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.

При визначенні найкращих інтересів дітей в кожній справі необхідно враховувати наступне: інтересам дітей найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності їх вини.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», а також практики Європейського суду з прав людини, суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та невиконання батьківських обов`язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи доведено сукупністю належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням особистого звернення дитини до суду з позовом, а також досліджених доказів по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та їх достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд прийшов до висновку, що відсутні сумніви щодо достовірності встановлених обставин, а тому, врахувавши позицію відповідача при розгляді засідання комісії Служби у справах дітей та судового розгляду, а також інші встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач внаслідок своєї винної поведінки дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно своєї доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказує на порушення прав дитини, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 і таке рішення буде відповідати інтересам дитини, сприятиме її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позов задоволено, а позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією № від 17.04.2024, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 165, 171 СК України, ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 12.09.2024.

Суддя: Р. В. Піньковський