РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/8130/24

Провадження № 22-ц/4815/1006/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» (надалі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 193 128 грн. 88 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житлового приміщення, що по АДРЕСА_1 , співвласниками якого є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є малолітніми дітьми. Відповідач ОСОБА_1 не оплачує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого за нею станом на 01 квітня 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 193 128 грн. 88 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 144 660 (сто сорок чотири тисячі шістсот шістдесят) гривень 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» судовий збір в розмірі 2 268 (дві тисячі двісті шістдесят вісім) гривень 08 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення 53282,48 грн. за період з квітня 2017 року по лютий 2019 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Крім того, просила врахувати здійснені нею проплати у розмірі 8427 гривень 42 копійки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснює відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ), споживачем яких є ОСОБА_1 .

Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374420879 від 16 квітня 2024 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Частка кожного співвласника становить по 1/3.

Згідно адресної картки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 з 20 вересня 2006 року, ОСОБА_4 , 2011 року народження, з 29 січня 2013 року та ОСОБА_3 , 2016 року народження, з 03 жовтня 2016 року. ОСОБА_5 знятий з реєстрації 21 січня 2020 року у зв`язку зі смертю, ОСОБА_6 знята з реєстрації 17 грудня 2018 року, ОСОБА_7 знятий з реєстрації 10 січня 2024 року.

Так, з Свідоцтва про смерть, виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області серії НОМЕР_2 , слідує, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . А з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2023 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2023 року, слідує, що ОСОБА_7 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно оборотної відомості за період з грудня 2009 року по квітень 2024 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 відповідачем частково здійснювалась оплата за послуги в березні 2013 року в розмірі 300 грн. 00 коп., в грудні 2015 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в січні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в лютому 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп. грн., в березні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в квітні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в травні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в червні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в липні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в серпні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в вересні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в жовтні 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в листопаді 2016 року в розмірі 235 грн. 64 коп., в грудні 2016 року в розмірі 244 грн. 84 коп., в січні 2017 року в розмірі 244 грн. 84 коп., в лютому 2017 року в розмірі 244 грн. 84 коп., в березні 2017 року в розмірі 244 грн. 84 коп., в квітні 2017 року року в розмірі 244 грн. 84 коп., в травні 2017 року в розмірі 255 грн. 24 коп., в червні 2017 року в розмірі 255 грн. 24 коп., в липні 2017 року в розмірі 255 грн. 24 коп., в серпні 2017 року в розмірі 255 грн. 24 коп., в вересні 2017 року в розмірі 255 грн. 24 коп., в жовтні 2017 року в розмірі 255 грн. 24 коп., в листопаді 2017 року в розмірі 590 грн. 86 коп., в грудні 2017 року в розмірі 423 грн. 05 коп., в січні 2018 року в розмірі 423 грн. 05 коп., в лютому 2018 року в розмірі 423 грн. 05 коп., в березні 2018 року в розмірі 423 грн. 05 коп., в квітні 2018 року в розмірі 423 грн. 05 коп., в травні 2018 року 423 грн. 05 коп., в червні 2018 року в розмірі 423 грн. 05 коп., в липні 2018 року в розмірі 528 грн. 81 коп., в серпні 2018 року в розмірі 275 грн. 14 коп. внаслідок чого за нею станом на 01 квітня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 193 128 грн. 88 коп.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідач не виконує свого обов`язку по оплаті послуг, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість станом на 01 квітня 2024 року в розмірі 193 128 грн. 88 коп., що підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Водночас відповідачем порушено питання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України, позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19).

30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі закон № 540-IX), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Зважаючи на викладене місцевий суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з квітня 2017 року по квітень 2024 року. Відповідна заборгованість в межах позовної давності становить 144 660 грн. 80 коп

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно визначився з періодом на який наслідки спливу позовної давності не поширюються, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на помилковому ототожненні строку позовної давності, що має матеріально-правову природу з процесуальними строками.

Щодо доводів апелянта в частині зменшення заборгованості на суму внесених платежів, то колегія суддів виходить з того, що вказані платежі здійснювались з 2013 по 2018 рік, тому частково не стосуються періоду за яку стягується заборгованість. Крім того такі платежі враховувались позивачем при визначенні розміру заборгованості, що підтверджується оборотною відомістю та не спростовано відповідачкою.

Інші доводи апеляційної скарги не вказують на незаконність та необґрунтованість судового рішення та неправильне вирішення справи з урахуванням наданих доказів та встановлених при їх дослідженні обставин.

ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367,368,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.