Провадження №: 2-о/755/693/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі :

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назаровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Дніпровському районному суді міста Києва справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою за участю заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2024 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності отримала Рішення про відмову у призначенні пенсії від Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області №73 від 27.06.2024 року, оскільки по батькові особи зазначене на титульній сторінці ( ОСОБА_2 російською мовою) не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_3 російською мовою). Дані розбіжності у написанні по батькові заявниці виникли внаслідок допущення помилки посадовими особами при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим це стало однією із причин відмови заявниці у призначенні пенсії, оскільки відсутня можливість зарахувати стаж роботи, зазначений у трудовій книжці. Оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а можливість внести зміни в документи в позасудовому порядку немає, так як підприємство знаходиться на окупованій території, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. Відсутність доведеного факту належності заявниці трудової книжки НОМЕР_1 є негативним явищем, оскільки заявниця має право на призначення пенсії за віком у 2029 році. Проте реалізація такого її права унеможливлюється через орфографічну помилку у її по батькові, що вказане російською мовою.

Просить суд встановити факт належності трудової книжки НОМЕР_1 , заведеної 02.08.1985 року, виданої на ім`я « ОСОБА_4 » - « ОСОБА_5 » російською мовою, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, 14.09.2001 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18.10.2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

28.11.2024 року судове засідання відкладено до 09.12.2024 року у зв`язку з відсутність будь-яких заяв від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області по даній справі.

29.11.2024 року (Вх.№65796) представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - Музика Артем Васильович через систему «Електронний суд» направив до суду відзив на позовну заяву, за змістом відзиву представник заінтересованої особи висловив свою позицію щодо предмету та підстав заяви та просив об`єктивно дослідити усі матеріали справи і взяти до уваги доводи головного управління та прийняти обґрунтоване рішення.

Заявниця ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до судового засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, від яких надійшла заява про розгляд справи без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

За даними копії свідоцтва про народження НОМЕР_4 (заповненого російською мовою) « ОСОБА_6 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (заповненого російською мовою), 14 червня 1986 року « ОСОБА_6 » уклала шлюб із « ОСОБА_7 », прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_8 ».

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка заповнена 02.08.1985, вона видана на ім`я (російською мовою) « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 14.09.2001 року Будьоннівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, заповнений на ім`я: « ОСОБА_1 », російською « ОСОБА_10 », ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з копії картки платника податків щодо державної реєстрації фізичних осіб- платників податків НОМЕР_2 від 09.08.1996 року убачається, що картка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 червня 2024 року заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заявниця отримала Рішення про відмову у призначенні пенсії від Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області №73 від 27.06.2024 року, оскільки на першій сторінці документу відсутні печатка, крім того по батькові особи зазначене на титульній сторінці ( ОСОБА_2 російською мовою) не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_3 російською мовою).

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 26 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (зі змінами та доповненнями), якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за Паспортом або Свідоцтвом про народження, факт належності цього документу даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Згідно вимог п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу , а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Судом достовірно встановлено належність заявниці трудової книжки, оскільки відомості, які вона містить, повністю відповідають даним, які встановлені дослідженими в судовому засіданні доказами.

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: трудової книжки, має для заявника юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо отримання заявником пенсії, а саме, заявнику потрібно звернутися до територіальних органів Пенсійного фонду України, однак було виявлено, що трудова книжка, яка надана заявником, має недоліки, які заявник не може самостійно усунути, що унеможливлює вирішення зазначеного питання позасудовим шляхом.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року N 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці.

На сьогодні внести виправлення до трудової книжки неможливо.

Допущені у документі невідповідності є перешкодою реалізації заявником права на призначення пенсії.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, а також зібраних по справі доказів та їх належної оцінки, знайшло своє підтвердження, що правовстановлюючий документ: трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 02 серпня 1985 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 76-81, 258, 265, 268, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що трудова книжка НОМЕР_1 , видана 02 серпня 1985 року на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 13.12.2024 року.

Суддя :