ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 466/4660/20

провадження № 61-6908св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Сенс Банк», державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович Ірина Ігорівна, державний реєстратор Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак Марія Василівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 року у складі судді Федорової О. Ф. та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (далі - АТ «Сенс-Банк»), державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович І. І., державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак М. В. про скасування рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що їй у червні 2020 року випадково стало відомо, що з січня 2019 року вона не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку придбала в іпотеку ще у грудні 2005 року та зареєструвала право власності 17 квітня 2006 року.

Згідно з інформаційною довідкою від 21 березня 2019 року № 160497390, власником квартири у січні 2019 року став АТ «Укрсоцбанк», а у подальшому - 08 листопада 2019 року майнові права на квартиру були зареєстровані за АТ «Альфа-Банк», як правонаступника ліквідованого АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформаційною довідкою від 09 червня 2020 року № 211731595.

Згідно із вищевказаною інформаційною довідкою від 21 березня 2019 року, рішення про державну реєстрацію прав за АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру було прийняте державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович І. І. 16 січня 2019 року, а підставою виникнення права власності у АТ «Укрсоцбанк» на квартиру стали документи, які вона не отримувала та які складені з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок).

Вважала, що рішення державних реєстраторів про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», а потім за АТ «Альфа-Банк» є протиправними та повинні бути скасовані, а право власності на квартиру поновлене за нею.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Рекович І. І., індексний номер 45108738 від 18 січня 2019 року про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 49,3 кв. м за АТ «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 29906361 від 16 січня 2019 року);

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області Поліщак М. В., індексний номер 49609108 від 11 листопада 2019 року про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 49,3 кв. м за АТ «Альфа-Банк», номер запису про право власності 34081108 від 08 листопада 2019 року;

- визнати за нею право власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 49,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Рекович І. І. від 18 січня 2019 року з індексним номером 45108738 про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв. м за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 29906361 від 16 січня 2019 року).

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області Поліщак М. В. від 11 листопада 2019 року з індексним номером 49609108 про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв. м за АТ «Сенс-Банк» (первинно АТ «Альфа-Банк») номер запису про право власності 34081108 від 08 листопада 2019 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,3 кв. м, житловою площею 26,6 кв. м.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовано тим, що за відсутності належного надсилання повідомлення іпотекодавцю відповідно до вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а у державного реєстратора Ревакович І. І. були відсутні підстави для прийняття відповідного рішення.

Враховуючи те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області Поліщак М. В. від 11 листопада 2019 року про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Бан», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», є похідним, оскільки перехід права власності на спірну квартиру від АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» відбувся у порядку правонаступництва, відповідно таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню також.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2024 року до Верховного Суду, АТ «Сенс Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 року, постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про неналежне надсилання повідомлення іпотекодавцю відповідно до вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» банком, оскільки така вимога була надіслана, про що були надані відповідні докази, а позивач цих доказів не спростувала.

Вказує, що іпотекодержателю достатньо належно надіслати вимогу іпотекодавцю та якщо той мав її отримати, проте не отримав внаслідок власного недбальства чи ухилення від такого отримання, то іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Посилається на відповідну практику Великої Палати Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними, зводяться до належного надіслання банком їй повідомлення у порядку частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», що не відповідає дійсності, оскільки вона не отримувала від банку відповідного повідомлення, тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2024 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

26 липня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 у грудні 2005 року придбала та 17 квітня 2006 року зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10413767. Загальна площа квартири 49,3 кв. м, житлова площа 26,6 кв. м.

У січні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» набув у власність вказану квартиру на підставі рішення державного реєстратора Ревакович І. І. КП «Реєстрація майна та бізнесу».

Згідно з інформаційною довідкою від 21 березня 2019 року № 160497390, рішення про державну реєстрацію прав за АТ «Укрсоцбанк» прийняте внаслідок позасудового звернення стягнення на нерухоме майно у відповідності до іпотечного застереження, що було прописане в укладеному між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 іпотечному договорі від 16 грудня 2005 року № 6211/6212.

Згідно з інформаційною довідкою від 09 червня 2020 року № 211731595 відбулася перереєстрація прав власності на вказану квартиру на АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва у зв`язку з ліквідацією АТ «Укрсоцбанк». Відповідне рішення прийнято 11 листопада 2019 року державним реєстратором Поліщак М. М.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень АТ «Сенс Банк» вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) та постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 372/3492/17 (провадження № 61-49049св18), від 08 липня 2020 року у справі № 204/7929/17 (провадження № 61-16422св19), від 08 липня 2020 року у справі № 127/27504/17 (провадження № 601-3939св20), від 01 вересня 2020 року у справі № 127/565/19 (провадження № 18840св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 489/206/18 (провадження № 61-3092св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 755/857/17 (провадження № 61-7404св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 200/18401/18 (провадження № 61-21856св19), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині позовних вимог до банку про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зміст частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із пунктом 6 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 61 Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до банку у частині визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що іпотекодержатель не надав державному реєстратору документ, що підтверджує направлення та отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо погашення заборгованості та наміру звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності.

Усі доводи касаційної скарги банку зводяться до того, що банк надав докази надсилання іпотекодавцю відповідної вимоги, а позивач це не спростувала, а також те, що іпотекодержателю достатньо належно надіслати вимогу іпотекодавцю та якщо той мав її отримати, проте не отримав внаслідок власного недбальства чи ухилення від такого отримання, то іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Проте, такі доводи заявника не відповідають матеріалам справи та встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи.

Судами за наслідками повного та всебічного дослідження всіх наданих сторонами доказів було правильно вказано, що у матеріалах реєстраційної справи відсутні документи, які б підтверджували факт надсилання повідомлення ОСОБА_1 , її відмову від його одержання та факт завершення 30-ти денного строку з моменту отримання позивачем вказаного повідомлення або відмови від його отримання.

Відповідачем не надано суду доказів, зокрема, фіскального чеку та опису вкладення, який би підтверджував факт надсилання 23 жовтня 2018 року саме наданого банком повідомлення ОСОБА_1 .

У матеріалах справи наявні дві належно не завірені копії рекомендованого повідомлення про вручення від 23 жовтня 2018 року № 521 та рекомендованого повідомлення про вручення від 23 жовтня 2018 року № 513, які не містять жодної інформації щодо надсилання, надходження та повернення листа від АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 і від ОСОБА_1 у зворотньому напрямку до банку (том 3, а. с. 62, 63).

У матеріалах реєстраційної справи відсутній документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-ти денного строку з моменту отримання ОСОБА_1 повідомлення від АТ «Укрсоцбанк».

Посилання заявника на судову практику Великої Палати Верховного Суду, є безпідставним, оскільки така є нерелевантною до встановлених у цій справі фактичних обставин, а саме те, що банк не довів ні факту належного надіслання відповідної вимоги іпотекодавцю, ні надав доказів отримання такої.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову ОСОБА_1 до банку про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судам обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій в зазначеній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржувані судові рішення в цій частині без змін.

Разом з тим, Верховний Суд не може погодитися з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання права власності на спірну квартиру за позивачем, оскільки право власності позивача на вказану квартиру до звернення стягнення на предмет іпотеки з порушенням процедури реєстрації, ніким не оспорюється та не є предметом розгляду за заявлених підстав позову, тому така вимога є неналежним способом захисту прав, а судове рішення про скасування рішення державного реєстратора є самостійною підставою для внесення відповідних змін у реєстрі права власності, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Крім того, зміст і характер правовідносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір виник між ОСОБА_1 , як іпотекодавцемта АТ «Сенс-Банк», як іпотекодержателем, за яким зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Тому державний реєстратор КП «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович І. І. та державний реєстратор Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак М. В. є неналежним відповідачами у справі, в зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до них, також необхідно відмовити.

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Ревакович Ірини Ігорівни, державного реєстратора Чернівської сільської ради Мостиського району Поліщак Марії Василівни, а також вимог про визнання права власності, скасувати та відмовити у задоволенні позову у цій частині.

У решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2023 та постанову Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець