Справа № 675/1158/24
Провадження № 2/675/527/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2024 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Янішевської О. С., секретаря судового засідання Беліци М. О.,

з участю позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Кучерука Т. М.,

представника відповідача адвоката Каруна В. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Ізяславі в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 19 липня 2024 року звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи це тим, що 12 серпня 2005 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2024 року. Від вказаного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка ОСОБА_3 посилається на те, що дитина перебуває на утриманні матері, а відповідач участі у матеріальному утриманні дитини не приймає, оскільки виїхав до Республіки Польща, тому просить стягнути зі ОСОБА_2 аліменти у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_3 , її представник адвокат Кучерук Т. П. у судовому засіданні на заявлених вимогах наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача адвокат Карун В. П. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає, що позивачка не довела факт перебування сина ОСОБА_4 на утриманні матері, зазначає, що позов задоволенню не підлягає.

Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

19 липня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2024 року відкрите провадження в справі за вказаним позовом, прийняте рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Враховуючи те, що обов`язок батьків утримувати дитину та його виконання регламентується главою 15 Сімейного Кодексу України, суд вважає за необхідне застосовувати до розглядуваних правовідносин правові норми, визначені у вказаній главі.

Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2005 року, який розірваний рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/1062/23 від 24 січня 2024 року, що підтверджується відповідним рішенням, копія якого додана до матеріалів справи. Проти вказаної обставини відповідач та його представник жодних заперечень суду не подали.

Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей, одна з яких не досягла повноліття: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких додані до матеріалів справи. Жодних заперечень проти вказаного факту відповідач та його представник суду не подали.

Домовленість між батьками про утримання неповнолітньої дитини відсутня, що відповідає позиціям сторін у судовому засіданні.

Неповнолітня дитина ОСОБА_4 зареєстрований за попереднім місцем реєстрації матері, за місцем реєстрації батька в АДРЕСА_1 , з 06 березня 2014 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/004325988 від 30 квітня 2024 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Неповнолітня дитина ОСОБА_4 з першого класу навчається в Ізяславському ліцеї № 2 імені О. Кушнірука Ізяславської міської ради, що підтверджується поясненнями позивачки, довідкою виконкому Ізяславської міської ради Хмельницької області № 868 від 18 листопада 2020 року, проти чого не заперечували відповідач та його представник.

Матір дитини 23 травня 2024 року зареєструвала новий шлюб та змінила прізвище зі « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додана до матеріалів справи, та з 15 липня 2024 року змінила місце реєстрації з м. Ізяслав на м. Хмельницький, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/008389710 від 15 липня 2024 року, копія якого додана до матеріалів справи.

Як пояснила матір дитини у судовому засіданні, син пережив психологічний стрес, пов`язаний зі станом його здоров`я, в зв`язку з чим просив матір не змінювати місце його навчання, саме матір водила неповнолітнього сина до педіатра перед початком навчального року, матір вказала, що привозить дитину на навчання з м. Хмельницького до м. Ізяслава в понеділок і забирає після закінчення навчального тижня в четвер або в п`ятницю з м. Ізяслава до м. Хмельницького, матір повідомила, що під час навчального тижня дитина проживає з її матір`ю, а ОСОБА_3 приїжджає посеред тижня в разі необхідності і також перебуває з дитиною. Покази позивачки підтверджуються довідкою КНП «Ізяславська МБЛ» про перебуванні ОСОБА_3 на «Д» обліку у вказаному КНП з приводу вагітності. Представник відповідача не спростував покази ОСОБА_3 у судовому засіданні, про участь батька ОСОБА_2 у вихованні та матеріальному утриманні неповнолітнього сина нічого не повідомив.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме матір ОСОБА_3 проводить більшість часу з дитиною ОСОБА_4 , обізнана з проблемами і потребами дитини, саме матір несе тягар утримання дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу, залежить від домовленості між ними. У разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти (з ким проживають більшість часу і на кого покладено більше турбот щодо утримання дитини), має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року справа № 642/80/18 (провадження № 61-10971св19)

Встановивши, що із матір`ю дитина проживає більшість часу, а отже на ОСОБА_3 покладено більше турбот щодо утримання дитини, прийнявши до уваги інтереси дитини, зважаючи на позицію позивачки про щомісячний розмір аліментів, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та батька, те, що відповідач є здоровим, працездатним, суд знаходить за доцільне стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує позицію позивачки та інтереси дитини, а тому вважає за доцільне встановити розмір аліментів у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 19 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 133 Цивільного процесуального Кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 552/2145/16-ц).

Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу;

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат. (Постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

фіксованого розміру,

погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Верховним судом зазначене наступне.

Частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 137 ЦПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_3 брала участь у справі разом із своїм представником адвокатом Кучеруком Т. М.

02 жовтня 2023 року між ОСОБА_3 і адвокатом Кучеруком Т. М. був укладений Договір про надання правової допомоги (далі - Договір), за умовами якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу Клієнту із представництва та захисту законних прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності і підпорядкування, відповідно до вимог чинного законодавства України та цього Договору.

17 квітня 2024 року між ОСОБА_3 і адвокатом Кучеруком Т. М. була укладена додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 02 жовтня 2023 року про наступне: сторони підписанням цієї додаткової угоди та відповідно до п. 2.3.1 Договору погодилися про розмір гонорару адвоката для здійснення представництва інтересів Клієнта в Ізяславському районному суді Хмельницької області по справі про стягнення аліментів зі ОСОБА_2 в розмірі 10000 грн. До додаткової угоди доданий розрахунок суми гонорару.

До заяви про відшкодування судових витрат додана квитанція про оплату послуг від 17 квітня 2024 року, згідно якої адвокатом Кучеруком Т. М. прийнято від ОСОБА_3 на підставі договору від 17 квітня 2024 року 10000 грн.

В ході розгляду справи представник відповідача адвокат Карун В. П. звернувся до суду з клопотанням про зменшння розміру витрат позивачки на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність витрат, зазначених у розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу ОСОБА_7 .

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, виходячи з реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги наявність клопотання представника відповідача адвоката Каруна В. П. про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню вдвічі, що має задовільнити правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_3 понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Суд знаходить, що згідно вимог ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального Кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного Кодексу України, Постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. ст. ст. 4, 12, 76-89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 20 червня 2024 року органом 6833, жительки АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 03 вересня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 03 вересня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 20 червня 2024 року органом 6833, жительки АДРЕСА_2 ) на утримання одної неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) судових витрат.

Стягнути зі ОСОБА_2 1211 грн. 20 коп. судового збору (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20 грудня 2024 року.

Суддя: О. С. Янішевська