БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/3693/23
провадження № 6/361/245/24
УХВАЛА

14 травня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.,

за участю секретаря: Іванової К.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року, з нього на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2017 у розмірі 99 967 гривень 26 копійок. Потребу у відстроченні виконанні рішення суду заявник аргументував тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції, інших ядерних аварій та випробувань. Крім того, зазначав, що 10 травня 2022 року йому проведено операцію стентування передньої міжшлункової гілки лівої вінцевої артерії та правої коронарної артерії, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушений був приділити значний час на післяопераційну реабілітацію та покращення стану здоров`я. Також, посилався на те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан, який продовжується й наразі відповідними Указами Президента України. У зв`язку з цим, належні на праві власності відповідачу автомобілі Mercedes-Benz 413 CDS 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Mercedes-Benz Sprinter 416 CDS 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 передав до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на вищевикладене, просив відстрочити виконання вказаного рішення суду на дванадцять місяців з дня постановлення ухвали про відстрочення виконання рішення суду.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав та просив її задовольнити.

Заінтересована особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у відстроченні виконання рішення з огляду на наступне.

Так, із матеріалів справи встановлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2017 р. у розмірі 99 967 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) гривень 26 копійок.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року зазначене вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року залишене без змін.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Таким чином, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для відстрочки виконання судового рішення у справі № 361/3693/23, згідно поданої заяви боржника, є наявність в останнього інвалідності та захворювання, у зв`язку з яким у травні 2022 року він переніс операцію. Окрім того, ОСОБА_1 вказував на передання двох належних йому на праві власності транспортних засобів до ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно актів приймання-передавання транспортних засобів і техніки № 209/68 та № 209/69 від 17 березня 2022 року.

Так, згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 , виданого 03 жовтня 2007 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, з числа учасників ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції, інших ядерних аварій та випробувань.

Відповідно до виписки з історії хвороби № 1767/22, виданої ДП «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України», у період з 09 по 13 травня 2022 року

ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, 10 травня 2022 року йому проведено операцію зі стентування передньої міжшлункової гілки лівої вінцевої артерії та правої коронарної артерії.

Суд, в даному випадку зазначає, що надані боржником документи щодо стану його здоров`я неможливо врахувати як обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у даній справі та підтверджують скрутне матеріальне становище боржника, адже оперативне втручання відбулося у травні 2022 року, тобто два роки тому. Доказів на підтвердження втрати працездатності ОСОБА_1 не надано, як і не надано доказів наявності у боржника на даний час тяжкого захворювання, що унеможливлює виконання судового рішення.

З актів приймання-передавання транспортних засобів і техніки № 209/68 та

№ 209/69 від 17 березня 2022 року видно, що належні ОСОБА_1 автомобілі марки Mercedes-Benz 413 CDS 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Mercedes-Benz Sprinter 416 CDS 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , передано, у зв`язку з введенням правового режиму воєнного стану, до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аргументи ОСОБА_1 щодо передання належних йому на праві власності двох транспортних засобів до ТЦК та СП, у зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану, та наступного повного відшкодування їх вартості після скасування воєнного стану в Україні, суд не може прийняти до уваги як доказ наявності обставин для відстрочення виконання судового рішення, оскільки сам факт передання боржником власних автомобілів до ТЦК та СП не підтверджує скрутне матеріальне становище боржника, не підтверджує відсутності в останнього іншого майна та доходів.

Інших належних та допустимих доказів щодо матеріального стану боржника, отримуваного ним доходу, наявності на його утриманні неповнолітніх дітей, чи інших обставин щодо неможливості виконання рішення суду та потреби у відстроченні його виконання, у порядку статті 435 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано.

Згідно рішення суду від 05 грудня 2023 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» становить 99 967, 26 грн.

Крім того, зі змісту рішення суду від 05.12.2023 року вбачається, що заборгованість у ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» виникла ще 22 лютого 2023 року. 10 лютого 2023 року АТ КБ «Приватбанк» направляв боржнику повідомлення про можливе досудове врегулювання спору, однак, боржником останнє залишене без реагування. Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому відстрочення виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що боржником не доведено існування у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення у справі № 361/3693/23, а посилання на те, що ОСОБА_1 має інвалідність, захворювання, внаслідок якого був прооперований у 2022 році, а також те, що ним передані належні йому автомобілі до ТЦК та СП, відтак матеріальне становище боржника є складним, за наданих суду доказів не свідчить ні про винятковість, а ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 361/3693/23, а тому, заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 81, 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Наталія ПЕТРИШИН