Постанова

Іменем України

10 грудня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/17292/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 18 липня 2024 року

у цивільній справі №359/9012/23 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріальної округу Гречана Руслана Тарасівна, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна, ОСОБА_3 ,

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та скасування рішень про державну реєстрацію права власності,

У С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (далі - ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :03:002:2669) від 19.09.2019, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстрований в реєстрі за №1171;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер: :03:002:2668) від 19.09.2019, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстрований в реєстрі за №1169;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р. Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.09.2019, індексний номер: 48771205, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гірська сільська рада, кадастровий номер: :03:002:2669;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р. Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.09.2019, індексний номер: 48771052, щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гірська сільська рада, кадастровий номер: :03:002:2668.

Позовна заява мотивована тим, що 14.01.2008 між ВАТ «Комерційний банк Експобанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту і забезпечення №15А. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, первісний кредитор звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ТОВ «Автобізнес-Україна» заборгованості, який рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 15.10.2015 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та та ТОВ «Автобізнес-Україна» на користь первісного кредитора 257 416,69 грн заборгованості. На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання, вживались заходи примусового виконання, але у зв`язку із відсутністю майна, зареєстрованого за боржником, виконавче провадження було завершено. У подальшому було повторно пред`явлено виконавчий документ на виконання, проте рішення суду до сьогоднішнього дня не виконано.

Також зазначено, що згідно з Договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.03.2018 право вимоги за кредитним договором відступлено на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», що також встановлено ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 31.01.2020 у справі №691/4648/15-ц. Станом на день звернення до суду із зазначеною позовною заявою, виконавчий документ пред`явлений на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю. В., яким в межах відкритого виконавчого провадження №72158666 вживаються заходи примусового виконання. Однак, через відсутність майна, зареєстрованого за боржником, вказане виконавче провадження буде завершено як і попереднє.

Зазначав, що, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за Канаан Рібалом на підставі договорів купівлі-продажу від 19.09.2019 відчужено на користь ОСОБА_2 наступне нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,12 га, кадастровий номер: :03:002:2668, та земельна ділянка, площею 0,12 га, кадастровий номер: :03:002:2669, що розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гірська сільська рада.

На думку позивача, є правові підстави для визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними, оскільки вони спрямовані на уникнення від виконання ОСОБА_5 боргових зобов`язань та є свідченням «вжиття/використання права на зло», направлені саме на недопущення звернення стягнення на майно ОСОБА_5 , як боржника.

Також в позовній заяві позивач зазначив, що про відчуження відповідачем ОСОБА_4 спірного нерухомого майна ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» стало відомо лише 11.07.2023, а саме під час отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Тому з цієї дати слід відраховувати перебіг позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції в порушення ст. 89, 263, 264 ЦПКУ країни не встановив критеріїв наявності або відсутності яких у сукупності дозволяє зробити висновок, що оспорені правочини не є фраудаторними, а отже фактично не спростували ті обставини, на які посилався позивач, як на підтвердження порушення його прав, як кредитора та підставу позовних вимог.

Суд першої інстанції взяв до уваги описову частину ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 25.09.2023, замість мотивувальної частини, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_4 не обізнаний був про заочне рішення про стягнення з нього коштів.

Звернув увагу, що в контексті висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 06.10.2022 у справі №904/624/19, обізнаність ОСОБА_5 про наявність рішення, яким з нього стягнуто кошти взагалі не має значення, оскільки будь-який договір, укладений з метою уникнути виконання зобов`язання є фраудаторним.

Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_4 був обізнаний про укладення кредитного договору в 2008 році і з цього часу систематично комунікував з представниками кредитора, неодноразово укладав додаткові угоди до кредитного договору, тощо. А тому, усвідомлюючи та розуміючи для себе наслідки не виконання кредитного договору, ОСОБА_4 і відчужив належні йому земельні ділянки. Тобто свідомо вжив заходів, направлених на приховування належного йому майна від подальшого звернення стягнення на таке майно.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем допущено пропуск строку позовної давності, оскільки не врахував правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.

Вказував, що суд визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, а саме дійшов висновку, що ОСОБА_4 передав кредитору предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 був обізнаний про відкриття виконавчого провадження у 2016 році.

Судом також не правильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 3, 13, 228 ЦК України.

За наведених обставин просив рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводи інших учасників справи

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі подали відзиви, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відомості, щодо явки учасників в судове засідання в апеляційній інстанції

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. В прохальній частині апеляційної скарги позивач просив здійснювати розгляд справи без участі його представника (том 4, а. с. 19).

Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та третіх осіб.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, та дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

В січні 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (далі - ВАТ "КБ "Експобанк") та ОСОБА_5 був укладений Договір кредиту та забезпечення №15А, за умовами якого позичальник отримав кредиті в сумі 20 200 доларів США та в забезпечення виконання своїх зобов`язань передав банку у заставу рухоме майно - автомобіль CHERY, модель: AMULET, номерний знак НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 15.10.2015 у справі №691/464/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ "Автобізнес-Україна" на користь ПАТ "КБ "Експобанк" заборгованість за договором кредиту №15А у розмірі 257 416 грн 69 коп.

09 листопада 2015 року Городищенським районним судом Черкаської області був виданий виконавчий лист на примусове виконання рішення цього ж суду від 15.10.2015. Даний виконавчий лист неодноразово пред'являвся стягувачем до виконання та був повернутий постановами державного виконавця, в тому числі через відсутність майна у боржника.

03 липня 2017 року ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідчених Договорів купівлі-продажу придбав у власність дві земельні ділянки, а саме земельну ділянку, площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:2668, та земельну ділянку, площею 0,12 га, кадастровий номер :03:002:2669.

19 вересня 2019 року між відповідачами укладено два оспорювані Договори купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. та зареєстровані в реєстрі за №1169 та №1171.

Земельні ділянки придбані у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 за реєстровим №1168 від 19.09.2019.

Відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та щодо суб`єкта від 19.09.2019 відомості про зареєстровані обтяження станом на 19.09.2019 були відсутні.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року, замінено первісного стягувача ПАТ КБ "Експобанк" на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі №691/464/15-ц з примусового виконання заочного рішення суду від 15.10.2015.

Судом першої інстанції також встановлено, що 06 грудня 2012 року було здійснено перевірку предмету застави представником банку Федоровим А. В., про що складено відповідний Акт.

15 січня 2013 року Канаан Рібал видав нотаріальну довіреність на ім`я ОСОБА_8 , якою уповноважив розпоряджатися (у тому числі продавати, знімати з обліку в органах ДАІ, проходити технічний огляд), з правом експлуатування належним йому на праві Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобілем CHERY, модель: AMULET, державний номерний знак НОМЕР_1 .

14 червня 2013 року ОСОБА_8 видав довіреність на ім'я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо розпорядженням предметом застави.

16 червня 2016 року ОСОБА_11 звернувся до ПАТ "КБ "Експобанк" та повідомив, що предмет застави він придбав у працівника банку.

10 серпня 2016 року ПАТ "КБ "Експобанк" надіслав ОСОБА_11 лист про необхідність надання банку належним чином завірених копій документів, що підтверджують факт купівлі автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та документів, що підтверджують оплату, тощо.

Зазначені письмові докази було надано безпосередньо позивачем, що свідчить про обізнаність як первісного стягувача, так і його правонаступника ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп", про передачу ОСОБА_5 предмета застави кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

Колегія суддів в судовому засіданні 10 грудня 204 року задовольнила клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та долучила до матеріалів справи нові докази, а саме лист АТ КБ "Експобанк" №1101/3137 від 04.10.2013, Поліс №АІ/4333010 від 26.10.2014 ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Поліс №АЕ/7512500 від 28.03.2016 ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (том 4, а. с. 90-92).

Долучаючи нові докази до матеріалів справи, колегія суддів виходила з з принципів повноти та всебічного розгляду справи, оскільки дані документи існували на день звернення ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" до суду з даним позовом і повинні бути у позивача, як у правонаступника первісного кредитора АТ "КБ "Експобанк".

Колегія суддів дослідила нові докази та встановила наступне.

Листом №1101/3137 від 04.10.2013 АТ КБ "Експобанк", у зв'язку з частковим погашенням ОСОБА_5 заборгованості перед Банком, надало згоду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що діють на підставі довіреності від 14.06.2013, від імені ОСОБА_1 здійснити дії щодо зняття з обліку чи поставлення на облік в органах Державтоінспекції автомобіля, що обтяжений забороною відчуження на підставі Договору №15А від 14.01.2008 (том 4, а. с. 90).

26 жовтня 2014 року та 28 березня 2016 року ОСОБА_11 , як власник автомобіля CHERY, модель: AMULET, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахував свою цивільну правову відповідальність у ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", що підтверджується полісами №АІ/4333010 та №АЕ/7512500, відповідно.

Наведені фактичні обставини спростовують доводи скаржника про те, що ОСОБА_4 на підставі генеральної довіреності відчужив предмет застави третім особам через наявну заборону встановлену ПАТ "КБ "Експобанк".

Мотивувальна частина

Позиція Київського апеляційного суду

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої, третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додаткового поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Київський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною першою, п`ятою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Частинами першою, другою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Наведені висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17, від 28 листопада 2019 року у справі №910/8357/18 та від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18.

У постанові від 01 квітня 2020 року у справі №182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема:

1) відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості;

2) відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати);

3) майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо);

4) майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи);

5) після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_4 здійснював погашення кредитної заборгованості первісному кредитору за рахунок предмета застави, не володів спірними земельними ділянками на час ухвалення заочного рішення та звернення його до примусового виконання, а за оспорюваними договорами придбав у липні 2017 року та відчужив на підставі оплатних договорів через два роки (вересень 2019 року) ОСОБА_2 , яка не є пов'язаною особою (родичем), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, пославшись при цьому на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 (власник спірних земельних ділянок) не є добросовісним набувачем майна та доказів того, що дії ОСОБА_1 були направлені на приховування належного йому майна від можливого звернення стягнення в процесі примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції також врахував, що за заявою стягувача - ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" 16.01.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості і також за заявою стягувача приватним виконавцем 24.11.2021 винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав, передбачених положеннями статті 234 ЦК України, для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що не мають правового значення доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 був обізнаний про укладення кредитного договору з 2008 року і з цього часу систематично комунікував з банком, неодноразово укладав додаткові договори, а відтак і розумів наслідки не виконання зобов'язань за договором; був обізнаний про заочне рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитом та відкриття виконавчого провадження у 2016 році.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції врахував обставини щодо ухвалення заочного рішення про стягнення кредитної заборгованості, видачі виконавчого листа та відкриття виконавчих проваджень, заміну первісного кредитора та надав таким обставин належну правову оцінку.

Крім того, за обставин, що правонаступник не просив визнати фраудаторним правочин відчуження заставного майна - автомобіля, а просив визнати фраудаторним правочини, щодо земельних ділянок, які були придбані відповідачем ОСОБА_5 майже через чотири роки після передачі заставного майна (автомобіля) Банку і ці земельні ділянки через два роки після придбання ОСОБА_5 відчужені ним за відплатними правочинами відповідачу ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення без додержання норм матеріального і процесуального права.

При цьому, колегія враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального пава.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська