Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6459/24
Провадження № 2/711/2368/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

представника позивача Блізнєцова Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ПЕРША» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача Блізнєцов Є.А., який діє на підставі довіреності №861 від 03.06.2024, звернувся до суду з позовом до ПАТ «СК «ПЕРША», в якому просив стягнути з ПАТ «СК «ПЕРША» на користь позивача наступні суми грошових коштів: недосплачене страхове відшкодування 15 905,96грн; пеня, 3% річних, інфляційні втрати внаслідок прострочення виплати страхового відшкодування 18 264,17 грн.; відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; вартість послуг експерта автотоварознавця 6 500 грн.; судовий збір 2422,40 грн.

В обґрунтування вимог в позові зазначено, що з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «СК «ПЕРША» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 14.08.2023 позивач звернувся до ПАТ «СК «ПЕРША» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте у визначений законом строк (90 днів) страховик не здійснив виплати відповідних сум. 06.08.2024 відповідачем було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 54 371,07 грн. Натомість згідно висновку експерта автотоварознавця, складеного 15.04.2024 на замовлення позивача, розмір матеріального збитку без врахування ПДВ складає 70 277,03 грн., а відтак страховиком було недоплачено позивачу 15 905,96 грн. страхового відшкодування. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився виплатити позивачу страхове відшкодування в повному обсязі, то позивач змушений звертатись до суду. У зв`язку з несвоєчасною сплатою страхового відшкодування позивач вимагає стягнути з відповідача залишок суми страхового відшкодування, а також пеню (14 875,61грн.), три відсотки річних (1542грн.) та інфляційні втрати (1846,56грн.), що обчислені за період прострочення виплати страхової виплати з 13.11.2023 по 06.08.2024 та нараховані на суму належної страхової виплати в розмірі 70277 грн. Також позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, яку позивач оцінює в 10 000 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилається на те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була одночасно застрахована в ПАТ «СК «Перша» та ПАТ «СК «Провідна». Після першого звернення позивача до відповідача з відповідною заявою, то відповідач листом від 14.11.2023 повідомив позивача про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування. 25.07.2024 позивач повторно звернувся з заявою про виплату йому страхового відшкодування та надав копію висновку експерта автотоварознавця від 15.04.2024. За результатом розгляду такої заяви відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування про що позивача було повідомлено листом від 02.08.2024. 06.08.2024 позивачу було виплачено 54 421,07 грн., а 12.11.2024 доплачено 15 905,96 грн. Тож з порушенням строків було виплачено лише суму в розмірі 15 905,96 грн., а відтак позивач має право на отримання пені, що обчислюється за період прострочення з 25.10.2024 по 11.11.2024 стосовно такої суми і розмір пені складає 203,39 грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення пені в сумі 203,39 грн. Також відповідач зазначає, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки дія такої норми закону не розповсюджується на правовідносини з відшкодування збитків та шкоди.

17.10.2024 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

15.11.2024 на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача проти позову, в якому викладено обґрунтування заперечень відповідача проти позовних вимог.

09.12.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких вказується, що період прострочення виплати суми страхового відшкодування слід обчислювати з врахуванням того, що заява про виплату страхового відшкодування була подана відповідачу 14.08.2023, а у відповідача були відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

В судове засідання представник відповідача не з`явився і не повідомив про причини неявки, проте у відзиві відповідача було заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника ПАТ «СК «ПЕРША».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, визначених в позовній заяві. Пояснив, що відповідачем безпідставно та протиправно було порушено строки виплати суми страхового відшкодування, внаслідок чого відповідач зобов`язаний сплатити пеню та компенсаційні нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, починаючи з 91-го дня після подання позивачем заяви про виплату страхового відшкодування, що мало місце 14.08.2023.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

13.08.2023 року о 19.45 год. в м. Черкаси на перехресті вул. Гагаріна та вул. С.Смірнова, водій ОСОБА_2 , керував автомобілем Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. С.Смірнова, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Гагаріна не надав перевагу в русі автомобілю Peugeot д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2023 у справі №711/5715/23 ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні даної ДТП /а.с. 9/.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «ПЕРША» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №215564704 від 06.07.2023 та в ПАТ «СК «Провідна» - поліс №АР6274052 від 10.09.2022 /а.с. 10/. За полісом ПАТ «СК «ПЕРША» №215564704 від 06.07.2023 розмір страхової суми складає 160 000 грн.

Позивач є власником автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 43/.

14.08.2023 позивач надав ПАТ «СК «ПЕРША» повідомлення про настання події, яка має ознаки страхової, та заяву про страхове відшкодування /а.с. 17, 18/.

26.08.2023 представник відповідача оглянув автомобіль позивача та склав відповідний акт огляду /а.с. 19-22/.

06.11.2023 позивач також звернувся до ПАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування по ДТП, що сталося 13.08.2023.

Листом від 14.11.2023 ПАТ «СК «ПЕРША» повідомило позивача про відсутність правових підстав для визнання події страховим випадком та здійснення виплати страхового відшкодування, обґрунтовуючи своє рішення нікчемністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за полісом №ЕР-215564704 від 06.07.2023, оскільки при його укладанні страхувальник не повідомив страховика про наявність іншого діючого договору страхування щодо застрахованого транспортного засобу /а.с. 13/.

Листом від 12.12.2023 ПАТ «СК «Провідна» повідомило позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, обґрунтовуючи своє рішення неможливістю встановити розмір матеріального збитку, оскільки автомобіль позивача станом на 09.11.2023 (дата огляду представником ПАТ «СК «Провідна») був частково відремонтований /а.с. 14/.

За замовленням позивача судовим експертом Кипа С.М. було складено висновок за результатами експертного автотоварознавчого дослідження №019/2024 від 15.04.2024, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що мало місце 13.08.2023, станом на дату ДТП складає 81 803,99 грн., в тому числі ПДВ 11 526,96 грн. /а.с. 34-49/. За проведення такого експертного дослідження позивачем було сплачено експертові 6 500 грн., що підтверджується відповідною квитанцією /а.с. 50/.

Листом від 23.05.2024 МТСБУ повідомило позивача про те, що відповідно до п. 4.3 Порядку виконання зобов`язань при настанні події, яка є страховим випадком за декількома внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МСТБУ №464/2020 від 26.02.2020, обов`язок з виплати страхового відшкодування належить до страховика, який першим зареєстрував повідомлення про ДТП /а.с. 29/

25.07.2024 позивач звернувся до ПАТ «СК «ПЕРША» з вимогою, в якій просив виплатити йому страхове відшкодування в розмірі 70 277,03 грн. (вартість матеріального збитку без ПДВ). Разом з заявою страховику було надано копію висновку експерта №019/2024 від 15.04.2024 /а.с. 30-31/.

Листом від 02.08.2024 ПАТ СК «ПЕРША» повідомило позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 54 421,07 грн. /а.с. 32/, яке обумовлене складанням страхового акту №ЦВ25002-1 від 02.08.2024, внаслідок чого позивачу була виплачена відповідна сума 06.08.2024 /а.с. 33/.

08.11.2024 відповідачем складений страховий акт №ЦВ25002-1-1, внаслідок чого 12.11.2024 позивачу було доплачено розмір страхового відшкодування в сумі 15 905,96 грн. /а.с. 68, 70/.

За таких обставин позивач стверджує про порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961).

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 28 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону №1961 передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 33 Закону №1961 передбачено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону №1961 протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Статтею 36 Закону №1961 передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що учасниками справи фактично не оспорюється наявність правових підстав та обов`язку відповідача виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі, що визначений у висновку експерта №019/2024 від 15.04.2024, тобто в розмірі 70 327,03грн (вартість матеріального збитку без врахування ПДВ). На теперішній час страхове відшкодування в повному розмірі виплачено позивачу, внаслідок чого позовні вимоги про стягнення з відповідача недосплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 15 905,96 грн. не підлягають задоволенню.

Натомість на теперішній час актуальним предметом спору між сторонами є покладання на відповідача відповідальності за прострочення виплати суми страхового відшкодування.

В цьому контексті суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи страхової компанії в цій частині є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Таким чином слід виснувати, що у зв`язку із порушенням відповідачем строку виплати суми страхового відшкодування в повному обсязі, він зобов`язаний додатково сплатити на користь позивача три відсотки річних та інфляційні нарахування на суму простроченого платежу, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №761/6406/16-ц.

Крім того, на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону №1961 відповідач зобов`язаний сплатити пеню позивачу за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, що відбулось з вини страховика.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач вперше звернувся до відповідача з повідомленням про страховий випадок та заявою про виплату страхового відшкодування 14.08.2023. З огляду на положення п. 36.2 ст.36 Закону №1961 відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів, тобто не пізніш як 13.11.2023 (перший робочий день після спливу 90 календарних днів з моменту отримання заяви). Таким чином, період прострочення починається з 14.11.2023.

Доводи сторони відповідача про те, що період прострочення слід обчислювати з моменту подання позивачем другої заяви є необґрунтованими, оскільки Законом №1961 взагалі не передбачено повторного подання страховику кількох заяв про страхове відшкодування, а відтак повторне звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою не змінює порядку перебігу строку, визначеного п. 36.2 ст.36 Закону №1961. Та обставина, що страховиком спочатку було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, внаслідок чого позивач змушений був повторно звернутися до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, не змінює порядок перебігу строку, передбаченого п. 36.2 ст. 36 Закону №1961, оскільки первісне рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування є неправомірним.

Таким чином, суд доходить висновку, що з 14.11.2023 розпочався період прострочення відповідачем виплати позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 70 327,03 грн., який тривав до 05.08.2024 включно (266 днів), оскільки 06.08.2024 відповідачем було сплачено частину страхової виплати в розмірі 54 421,07 грн. Отже в межах позовних вимог для правомірного обчислення розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід використовувати наступні вихідні дані: період прострочення з 14.11.2023 по 05.08.2024 включно (266 днів); розмір боргу 70 327,03грн.

Наведений у позовній заяві алгоритм арифметичного обчислення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідає засадам розрахунку відповідних сум, що визначені законом, проте відповідні підрахунки підлягають корегуванню з використанням визначених судом вихідних даних.

Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача за період з 14.11.2023 по 05.08.2024 (266 днів) підлягають стягненню: три проценти річних у розмірі 1534,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 1846,56 грн. та пеня у розмірі 14 690,12 грн., що разом складає 18 070,80 грн.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу незаконної відмови у виплаті страхового відшкодування, що потягло за собою неможливість експлуатації пошкодженого транспортного засобу, відчутті напруження через необхідність у судовий спосіб захищати свої порушені права, негативні наслідки для самопочуття і здоров`я.

В позовній заяві позивач визначив грошовий еквівалент компенсації завданої йому моральної шкоди на рівні 10 000 грн.

Надаючи оцінку вимогам про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і може свідчити про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я. В той же час в даному випадку підставою для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди є порушення відповідачем його зобов`язання із своєчасного відшкодування матеріальних збитків.

В цьому контексті слід зауважити, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

В той же час всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок порушення відповідачем строків здійснення розрахунку з позивачем, останній зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був змінити звичний спосіб життя. Також по обставинам справи судом встановлено, що вже станом на 09.11.2023 автомобіль позивача був у частково відновленому стані, що перешкодило представнику ПАТ «СК «Провідна» здійснити огляд такого автомобіля задля вирішення питання про розмір матеріального збитку, що свідчить про необґрунтованість доводів позивача про неможливість експлуатації пошкодженого автомобіля.

За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, що відшкодовано страховиком в позасудовому порядку, тривалість затримки у розрахунку, суд доходить до висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 3000 грн/, яка підлягає компенсації за рахунок відповідача.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах загальної суми вимог в розмірі 21 070,80 грн., яка складається з наступних сум: пеня 14 690,12 грн.; три проценти річних 1534,12 грн.; інфляційні втрати 18 46,56 грн.; відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору (2422,40 грн.) та витрат з оплати автотоварознавчої експертизи (6 500 грн.), понесених позивачем.

Разом з тим, судовий збір сплачувався позивачем виходячи з відповідного розрахунку на підставі первинних позовних вимог та ціни позову. В той же час суд звертає увагу, що ціна позову складала 44 170,13 грн., а отже позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн., а переплачена сума судового збору (1211,20 грн.) підлягає поверненню позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином загальний розмір судового збору, що підлягає розподілу за наслідками розгляду справи складає 1211,20 грн.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на загальну суму 21 070,80 грн., що складає 47,7% від ціни позову. За таких обставин на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в розмірі 577,75 грн. (1211,20грн *47,7%).

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За таких обставин, вирішуючи питання щодо розміру компенсації судових витрат позивачу суд бере до уваги, що витрати позивача, пов`язані з оплатою експертного автотоварознавчого дослідження, на підставі якого судовим експертом був складений висновок №019/2024 від 15.04.2024, є необхідними та об`єктивними витратами для підтвердження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору в частині визначення розміру матеріального збитку. Необхідність проведення такої експертизи обумовлена поведінкою ПрАТ «СК «ПЕРША», яке заперечувало наявність у позивача права на отримання страхового відшкодування, не вжило заходів для здійснення оцінки розміру матеріального збитку та не забезпечило своєчасного об`єктивного та безспірного визначення розміру суми страхового відшкодування. Тобто спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача в матеріально-правових відносинах. За таких обставин на підставі ст. 11, ч. 3, 9 ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність покладання виключно на ПрАТ «СК «ПЕРША» обов`язку повного відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з оплатою судової експертизи в сумі 6 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ПЕРША» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути із ПрАТ «СК «ПЕРША» (, місцезнаходження за адресою: вул. Фізкультури, 30, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати в загальній сумі 18 070 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., судові витрати, що складаються з оплати послуг експерта авто товарознавця за складання висновку експерта в сумі 6 500 грн. та судового збору в розмірі 577 грн. 75 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 13 грудня 2024 року.

Головуючий : В.М. Скляренко