Справа № 523/4609/24
Провадження №4-с/523/50/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання: Іванченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, цивільну справу № 523/4609/24 за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

18.03.2024 року боржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якою просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73073873 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 зазначила, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року у справі № 523/14221/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргів за договорами позики задоволено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо померлого ОСОБА_5 . Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №512/2018. Спадкоємцями померлого, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син померлого), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син померлого), ОСОБА_4 (мати померлого). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2018 року у справі № 523/14221/16-ц заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси скасовано, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року до участі у справі № 523/14221/16-ц в якості відповідачів залучено спадкоємців померлого ОСОБА_5 : ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , діючу в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі № 523/14221/16-ц позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140 000 грн., відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291,00 грн., за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990,00 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593,00 грн, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна. 15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, на виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц. Проте, виданий Суворовським районним судом м. Одеси виконавчий лист не містить інформації, в якій частині необхідно виконати судове рішення щодо ОСОБА_1 . Разом із тим, положення ст. 1282 ЦК України передбачають, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі який відповідає його частці у спадщині. Тобто, внаслідок ухвалення рішення суду, на виконання якого 15.08.2023 року був виданий виконавчий лист, у кожного з відповідачів виник обов`язок сплатити на користь ОСОБА_2 по частці від стягненої суми, а саме по 137468,50 грн. Постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року відкрито виконавче провадження № 73073873 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн. Заявник вважає наведену постанову незаконною та необґрунтованою. Виконавчий лист виданий 15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси, на виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц не відповідав вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. На думку заявник, вищенаведений виконавчий лист повинен був бути повернутий стягувачу, на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо строків звернення до суду, то заявник зазначила, що копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження вона не отримувала, оскільки з 06.08.2022 року проживає на території Французької республіки. З зазначеною постановою представник ОСОБА_1 адвокат Шаркова Н.Р. ознайомилась 27 лютого 2024 року, під-час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 73073873, що підтверджується її розпискою.

У судове засідання представник Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, був повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повістки на офіційну електронну адресу відділу.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, її представник з`явившись на попереднє судове засідання, просила скаргу задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у скарзі. На судове засідання 17.05.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шаркова Н.Р. подала заяву про підтримання скарги та подальший розгляд скарги за її відсутності.

У судове засідання стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_4 не з`явились, були повідомлені про розгляд скарги належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи. Прийнявши участь на попередньому судовому засіданні, вони просили відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі, ОСОБА_2 зазначив, що він багато років не може повернути надану ним позику, тому задоволення скарги призведе до порушення його прав.

У судове засідання боржник ОСОБА_3 не з`явився, був повідомлений про розгляд скарги належним чином, його представник адвокат Семенова Н.С. подавала до суду заяви про підтримання скарги, просила провести розгляд скарги за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, у дати явки сторін у судове засідання, 17.05.2024 року фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Щодо дотримання заявником ОСОБА_1 строків звернення до суду з даною скаргою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 124, 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відтак, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, за позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У даному випадку, стягувач ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73073873 про примусове виконання виконавчого листа №523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн.

Матеріалами виконавчого провадження № 73073873 підтверджується, що копія оскаржуваної постанови від 18.10.2023 року надсилалась державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 , однак повернулась із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Так само, державному виконавцю повертались за закінченням терміну зберігання вимоги про виклик ОСОБА_1 до державного виконавця.

Суд виходить із того, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й пересвідчитись у отримані боржником цього документу (ВС/КЦС № 554/13475/15-ц від 31.07.2019)

З 06.08.2022 року ОСОБА_1 проживає на території Французької республіки, що підтверджується копією Дозволу на тимчасове проживання особи, яка потребує тимчасового захисту № НОМЕР_1 .

Тобто, матеріали справи не містять доказів обізнаності ОСОБА_1 про наявність як оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2023 року, так і взагалі виконавчого провадження № 73073873 до 27.02.2024 року.

У судовому засіданні встановлено, що представник ОСОБА_1 адвокат Шаркова Н.Р. ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження № 73073873, та отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2023 року - 27.02.2024 року

Скарга про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73073873 від 18.10.2023 року подана адвокатом Шарковою Н.Р. 08.03.2024 року, що підтверджується повідомленням Кур`єрської служби доставки.

З огляду на викладене, суд вважає що скарга подана представником ОСОБА_1 адвокатом Шарковою Н.Р. у строки, встановлені частиною 1 статтею 449 ЦПК України.

По суті скарги, дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2017 року у справі № 523/14221/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргів за договорами позики задоволено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

20 червня 2018 року щодо померлого ОСОБА_5 . Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №512/2018.

Спадкоємцями померлого, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 (дружина померлого), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син померлого), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син померлого), ОСОБА_4 (мати померлого). Дані обставини визнавались учасниками справи у судовому засіданні, та підтверджуються матеріалами справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.09.2018 року у справі №523/14221/16-ц заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28.03.2017 року скасоване, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.04.2019 року до участі у справі № 523/14221/16-ц в якості відповідачів залучено спадкоємців померлого ОСОБА_5 : ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , діючу в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц:

- позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі;

- стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140 000 грн., відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14 000 грн., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157291,00 грн., за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157990,00 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80593,00 грн, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

Із вищенаведеними судовими рішеннями суд ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є загальнодоступним. Згідно Рішення РСУ № 55 від 25.11.2021 року "Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу", повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя.

15 серпня 2023 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, на виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц.

Суд констатує, що виконавчий лист повністю дублює резолютивну частину постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, також в ньому зазначено одного боржника: ОСОБА_1 , стягувачем визначено: ОСОБА_2 .

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені вимоги до виконавчого документа. Частина 2 цієї норми передбачає, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Тобто, вказаною нормою передбачено можливість альтернативної вимоги щодо оформлення виконавчого документу - або із зазначенням одного боржника та одного стягувача, та відповідної частини в якій необхідно виконати рішення, або із зазначенням, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, відповідно до наведеної норми, на стороні боржників може утворюватись солідарна множинність, і кредитор має право пред`явити вимогу: 1) до всіх співборжників разом; 2) до кожного з них повністю, 3) до кожного з них в частині боргу.

У найбільш загальному вигляді солідарність (від латинського solidas - повний, цілий) на боці відповідачів - обов`язок кожного відносно виконання зобов`язання в цілому (неподільність боргу). При цьому, не може відбуватись помножування самого предмета зобов`язання, в тому сенсі, щоб кожний боржник вчинив виконання в цілому.

Тому, незважаючи на те, що при солідарному стягненні за рішенням суду з кількох боржників разом розмір боргу щодо кожного з них відповідає повній сумі стягнення, зазначеній у виконавчому документі, зобов`язання припиняється по факту отримання кредитором повної суми стягнення, а не внаслідок виплати заборгованості кредитору в повній сумі кожним боржником самостійно.

Суд зазначає, що у даному випадку у виконавчому листі, виданому на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, як і у постанові апеляційного суду, не було зазначено про те, що відповідальність боржників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 є солідарною.

Більш того, відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Наведена норма матеріального права цитувалась у мотивувальній частині постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц.

Зі змісту оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження № 73073873 від 18.10.2023 року, вбачається, що державний виконавець самостійно визначив солідарність відповідальності боржників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та малолітнього сина ОСОБА_6 , фактично поклавши на ОСОБА_1 повну суму боргу у розмірі 549 874,00 грн.

Суд зазначає, що покладення лише на одного боржника ОСОБА_1 відповідальності за борг у загальному розмірі 549 874,00 грн., без визначення її частки у спадщині, та пропорційності покладеної суми боргу частці у спадщині, прямо суперечить ст.1282 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає що державний виконавець не міг самостійно визначати солідарність стягнення боржників, в порушення ст. 1282 ЦК України.

Суд виходить із того, що усунення наведених обставин, без скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73073873 від 18.10.2023 року, неможливе, оскільки фактично з 18.10.2023 року державним виконавцем здійснюються виконавчі дії щодо боржника ОСОБА_1 в межах суми стягнення у загальному розмірі 549 874,00 грн., зокрема: накладено арешт на кошти, на майно боржника ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 605130,40 грн.

З огляду на викладене, навіть роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, на даній стадії виконання судового рішення, враховуючи що рішення суду фактично виконується протягом більше пів року, за заявою державного виконавця, стягувача або боржника, не виправить ситуацію, та не призведе до поновлення прав боржника ОСОБА_1 .

У той же час, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73073873 від 18.10.2023 року і не порушить прав стягувача ОСОБА_2 , який не позбавлений можливості повторного пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі №523/14221/16-ц, до виконання, із урахуванням змісту ст. 1282 ЦК України, та задоволення своїх вимог за раухнок кожного із спадкоємців, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, скарга боржника ОСОБА_1 заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 315,316 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 заінтересовані особи: Приморський відділ Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_2 , боржники: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Разумної Гайдук Анни Борисівни від 18.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73073873 про примусове виконання виконавчого листа № 523/14221/16-ц, виданого 15.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 549874,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 22.05.2024 року.

Суддя: К.О. Далеко