Справа № 462/1998/23 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2367/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника апелянта Угриновської Ю.В., представника позивача Ганенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Угриновської Ю.В. на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

В березні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач АТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 , укладено кредитний договір на загальну суму 110 000 доларів США та договір іпотеки, згідно умов якого відповідач ОСОБА_1 , передав в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 , яка стане власністю іпотекодавця в майбутньому. У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 , та фінансовими поручителями умов кредитного договору та договорів поруки, - позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, який було задоволено та рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 69 874,79 доларів США, що еквівалентно 558 509, 20 грн. Вказане рішення суду є невиконаними та станом на 15 лютого 2023 року, несплачений залишок заборгованості відповідача ОСОБА_1 , становить 64 121,85 доларів США. Так, вказаний об`єкт нерухомості в подальшому було здано в експлуатацію, проте, згідно розпорядження Львівської міської ради, новозбудованому житловому будинку на АДРЕСА_2 , присвоєно нумерацію 7а. Відповідач ОСОБА_1 , скориставшись цим, отримав свідоцтво на право власності на спірну квартиру та всупереч тому, що така фактично була предметом іпотеки, уклав 09 березня 2016 року із відповідачем ОСОБА_2 , договір купівлі продажу, згідно якого продав їй квартиру, без згоди банку та не повідомив іпотекодержателя про таке відчуження. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд: визнати за позивачем право іпотекодержателя щодо нерухомого майна, як забезпечення вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» за кредитним договором укладеним між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , а також звернути стягнення на спірну квартиру шляхом продажу предмету іпотеки на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог позивача за кредитним договором в сумі 64 121,85 доларів США.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11 червня 2024 року позовну заяву задоволено.

Визнано за Акціонерним товариством «Універсал Банк» право іпотекодержателя щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 100,5 квадратних метрів як забезпечення вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» за кредитним договором № 11-1/600к-07 від 31 серпня 2007 року укладеним між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100,5 квадратних метрів, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 березня 2016 року посвідченого 09 березня 2016 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком Олександром Анатолійовичем, шляхом продажу предмету іпотеки на електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» за кредитним договором № 11-1/600к-07 від 31 серпня 2007 року в сумі 64 121,85 /шістдесят чотири тисячі сто двадцять один/ долар США, 85 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 18 928 /вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім/ гривень 39 копійок за подання позовної заяви та 671 /шістсот сімдесят одну/ гривню за подання заяви про забезпечення позову.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 18 928 /вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім/ гривень 39 копійок за подання позовної заяви та 671 /шістсот сімдесят одну/ гривню за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Угриновська Ю.В., подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відповідачем неодноразово наголошувалось на пропуск позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом, однак судом зроблено висновок про необґрунтованість доводів в цій частині.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, банком було надіслано останньому вимогу від 08.11.2012 року про погашення заборгованості. Вимога отримана ОСОБА_1 19.11.2012 року.

Реалізувавши своє право на дострокове стягнення заборгованості, 10 червня 2013 року банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Звернувшись із вказаним позовом лише у березні 2023 року, тобто через 10 років з моменту виникнення права вимоги за кредитними зобов`язаннями, Банком було пропущено трирічний строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

На думку апелянта, банк не був позбавлений можливості дізнатись про порушення свого права, оскільки відомості про право власності ОСОБА_1 на квартиру було внесено до Реєстру 25 липня 2012 року. Лише після спливу 4-х років після набуття права власності, а саме 09.03.2016 року ОСОБА_1 відчужив вказану квартиру ОСОБА_2 .

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

20 вересня 2024 року представником позивача АТ «Універсал Банк» адвокатом Ганенко О.І. подано відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Угриновської Ю.В., на підтримання апеляційної скарги, представника позивача АТ «Універсал Банк» адвоката Ганенко О.І., на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 продовжує бути предметом іпотеки, а оскільки зобов`язання з повернення кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 , (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) не виконано, тому, Позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 листопада 2017 року, позивачу стало відомо, що новозбудованому житловому будинку на АДРЕСА_2 (предмет Іпотеки) було присвоєно окремий будинковий номер «а», а також, що 25 липня 2012 року, до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 100,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також стало відомо про те, що вказана квартира відчужена відповідачем ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 09 березня 2016 року. Вказаний позов банком подано до суду 23 березня 2023 року, а отже з дотриманням строків позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 31 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11-1/600к-07 на суму 110 000, 00 доларів США, на строк до 30 серпня 2037 року та сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 11,95% річних (т.1 а.с.24 -26).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.27-28).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості (справа № 462/4545/13-ц). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2013 року (т.1 а. с. 34-35) такий позов задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 69 874, 79 доларів США, що еквівалентно 558 509, 20 грн.

На підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 18.05.2009р. Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, зареєстрованого 25.07.2012р. Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «БТІ та ЕО» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 37217341, ОСОБА_1 набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 .

09 березня 2016 року вказана квартира відчужена ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А., за реєстровим № 1533 (т1. а.с.65-66).

Як вбачається з матеріалів справи, банк вже звертався до суду з відповідним позовом про визнання квартири такою, що передана в іпотеку та звернення стягнення на неї (справа № 462/6329/19). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.02.2021р. та постановою Львівського апеляційного суду від 16.08.2022р., мотиви яких змінені постановою Верховного Суду від 11.01.2023р., у задоволені позову відмовлено у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту. Як зазначив Верховний Суд в цій справі, оскільки позивач вважає себе іпотекодержателем та посилається на те, що його право порушене, належним способом захисту його прав є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно спірної квартири та доведення у цій справ факту недобросовісності набуття предмета іпотеки ОСОБА_2 .

З огляду на вищенаведене, вважаючи свої права порушеними і з метою визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на заставне майно позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ч.1 ст.575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 10 України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути за права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.33 закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 1.5 договору іпотеки після закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.2. даного договору, а також після оформлення та державної реєстрації в установленому чинним законодавством порядку права власності на нерухоме майно, зазначеного в п. 1.2. даного договору, за іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки.

Згідно п. 3.1.2. Договору іпотеки від 31 серпня 2007 року, після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.2. даного договору, а також після оформлення та реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку права власності на нього за іпотекодавцем, іпотекодавець зобов`язаний: п. 3.1.2.2. не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб без отримання письмової згоди на це від Іпотекодержателя (а.с.27-28)

Відповідно до укладеного договору № 21/001 від 27 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредобанк» - Управителем Фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку (1-ої черги забудови житлового кварталу) на АДРЕСА_2 про участь у Фонді фінансування будівництва об`єктом інвестування за цим договором було визначено: квартиру АДРЕСА_4 (п. 2.1.). Вказана у п. 2.1. загальна площа Об`єкта інвестування не є остаточною (п. 2.2.) (а.с.48-52).

Відповідно до договору № 25/001 від 31 серпня 2007 року, про відступлення майнових прав, укладеного між ВАТ «Кредобанк» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор), первісний кредитор відступив на користь нового кредитора майнові права на об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт інвестування), будівництво якого організовувалось первісним кредитором, як Управителем Фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку (1-ої черги забудови житлового кварталу) по АДРЕСА_2 , згідно договору капітального будівництва № 21/001 від 27.08.2007 р., укладеного між сторонами даного договору (п. 1.1.). Об`єктом інвестування, згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва є: квартира АДРЕСА_4 (п. 1.2.). Визначені у п. 1.2. цього договору характеристики об`єкта інвестування є проектними та можуть змінюватись в процесі будівництва. Фактична площа об`єкта інвестування підтверджуватиметься даними уповноважених державних органів, що здійснюватимуть реєстрацію права власності на це нерухоме майно (п. 1.3.) (а.с.53).

Згідно рішення Львівської міської ради № 666 від 27.06.2008 р. затверджено акт державної приймальної комісії від 10 червня 2008 року, про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта 27 квартирного будинку (1-ша черги забудови житлового кварталу) на АДРЕСА_2 , який збудувало ТзОВ «Інвестиції УП» на підставі рішення виконавчого комітету від 07 квітня 2006 року № 580 та дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 20.10.2006 р. № 538/06 (а.с.57).

Довідкою № 1-21/001 від 27 червня 2008 року, підтверджено, що довірителем ОСОБА_1 , станом на 27 липня 2008 року, проведено повний розрахунок за фактичну загальну площу об`єкта інвестування в порядку встановленому договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 21/001 від 27 серпня 2007 року. Відтак, відповідач ОСОБА_1 , будучи довірителем Фонду фінансування - провів повний розрахунок фактичної загальної площі об`єкта інвестування (а.с. 63).

Згідно відповіді ТзОВ «Інвестиції УП», ОСОБА_1 , купив у ТзОВ «Інвестиції УП» квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира передана згідно акту прийомо-передачі від 27 червня 2008 року. Крім того, було також видано технічний паспорт, який також міститься в матеріалах справи (а.с.54-55).

Відповідно до акта приймання-передачі квартири АДРЕСА_5 (акт від 27.06.2008 р.) на підставі договору капітального будівництва № 001 від 03 травня 2007 року, укладеного між Управителем ВАТ «Кредобанк» та Забудовником - ТзОВ «Інвестиції УП», Правил Фонду фінансування будівництва (виду А) житлового будинку (1-ої черги забудови житлового кварталу) по АДРЕСА_2 , затверджених Рішенням Правління ВАТ «Кредобанк», Забудовником - ТзОВ «Інвестиції УП» передано, а Довірителем ФФБ Саницьким В.А., прийнято квартиру АДРЕСА_6 , розташовану на 7-му поверсі 27-ми квартирного житлового будинку по АДРЕСА_7 . Технічні дані даної квартири: загальна площа 100,5 м.кв, кількість кімнат три, житлова площа 66,5 м.кв. Таким чином, в результаті будівництва проектна площа квартири АДРЕСА_6 змінилась з 104.13 кв.м. на 100,5 кв.м. (можливість такої зміни була обумовлена сторонами). Пунктом 2 акту приймання-передачі квартири АДРЕСА_5 від 27.06.2008 р. підтверджено, що у забудовника та довірителя відсутні претензії один до одного (а.с. 64).

Відтак, незалежно від того, чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв`язку з перебудуванням, добудовою тощо предмета іпотеки, чи ні, іпотека поширюється й на таку реконструкцію. До таких правових висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 04.10.2021 р. по справі № 686/28888/19.

Таким чином, оформивши право власності на квартиру (незважаючи на той факт, що була змінена поштова адреса) АДРЕСА_1 така продовжує бути предметом іпотеки. Відтак, в ході розгляду справи встановлено, що позивач, надаючи ОСОБА_1 , у строкове платне користування кредитні кошти під заставу нерухомого майна, виконав зі своєї сторони всі умови договору, а відповідач ОСОБА_1 , не лише не повернув позивачу отримані кредитні кошти, а й в порушення умов договору іпотеки не повідомив банк про те, що об`єкт нерухомості прийнято в експлуатацію, та при прийнятті в експлуатацію новозбудованому будинку присвоєна інша поштова адреса: АДРЕСА_2 , а також те, що в процесі будівництва змінилась площа квартири. Крім цього, відповідачем ОСОБА_1 , також не було повідомлено про реєстрацію права власності на квартиру, та здійснення відчуження предмету іпотеки без повідомлення іпотекодержателя про таке відчуження. Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про те, що іпотекодержатель надав відповідачу ОСОБА_1 , згоду на відчуження іпотечного майна.

Згідно актового запису про народження № 4 від 21 січня 1984 року народження, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 (згідно акту складеного в/к Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області) (а.с.150), яка є дружиною відповідача ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про недобросовісність набуття квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та підставність позовних вимог АТ «Універсал Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтерес (ст. 256 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За змістом статті 261 Цивільного кодексу України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі № 57/314-6/526-2012.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ч. 1 ст. 266 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із змісту кредитного договору, сторонами визначено дату повернення кредиту 30 серпня 2037 року.

В результаті неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань в частині сплати щомісячних платежів банком було надіслано на адресу ОСОБА_1 вимогу від 08.11.2012р., яка отримана останнім 19.11.2012р., про необхідність погашення простроченої заборгованості, процентів та штрафних санкцій. При цьому, повідомлено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав на 61 день з моменту отримання цієї вимоги. Однак, вимога не була виконана позичальником.

Вказане свідчить про те, що банком було реалізоване своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та пунктами 7.1.3., 10.4. кредитного договору, на дострокове стягнення заборгованості, тим самим, змінено строк виконання зобов`язань на 18.01.2013р. (61 день з моменту отримання позичальником вимоги).

Таким чином, банк був наділений правом на стягнення з позичальника заборгованості за кредитними зобов`язаннями у спосіб визначений, як кредитним договором і забезпечувальними договорами, так і у спосіб визначений законом до 19.01.2016р.

Звернувшись в червні 2013 року до Залізничного районного суду м. Львова із позовом про стягнення заборгованості Банком не було перервано перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020р. у справі № 361/7543/17 прийшла до висновку щодо можливості одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Вказаний висновок також викладений у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016р. у справі № 6-1080цс15, постанові Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справі № 3-71гс14.

Із позовом про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся до суду лише у березні 2023 року.

Банк достовірно знав про порушене своє право, внаслідок чого в 2013 році звернувся з відповідним позовом до суду, і в результаті вчинення дій для задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, як міри належної поведінки, мав змогу дізнатись про набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру та її відчуження.

Відповідно до п. 2.1.6. Договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 31.08.2007р., укладеного сторонами 18.03.2011р., Іпотекодержатель має право перевіряти стан Предмету іпотеки, для чого направляти своїх представників для проведення його огляду, документальної і фактичної перевірки, відповідно до законодавства.

Право Банку, як іпотекодержателя, задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, передбачене пунктами 2.1.1., 2.1.2. Договору іпотеки, в редакції змін викладених в Договорі про внесення змін та доповнень від 18.03.2011р., ч. 1 ст. 7, ст. 33, ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 102206097 від 01.11.2017р. (т.1 а.с. 67-71) запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 було внесено до Реєстру речових прав 25.07.2012р., а запис про право власності на вказану квартиру ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із вказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Банк зазначає, що дізнався про порушення свого права.

Також банком долучено до позовної заяви копію відповіді ТзОВ «Інвестиції УП» із наступними додатками: копією технічного паспорта, копією розпорядження ЛМР № 914 від 17.09.2008р., копією рішення ЛМР № 666 від 27.06.2008р., копією акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, копією довідки про оплату 100 відсотків фактичної площі об`єкта інвестування, копією акта приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 ..

При цьому, позивачем не наведено переконливих аргументів щодо наявності перешкод у здобутті вищенаведеної інформації про об`єкт іпотеки, зокрема, в період наявності в нього права для задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (19.01.2013р.-19.01.2016р.), незважаючи на те, що така інформація містилась у відкритому доступі.

Більш того, звернувшись із позов до суду у жовтні 2019 року в частині предмета іпотеки, вже із пропуском строку позовної давності, обравши при цьому неналежний спосіб захисту, не може свідчити про поважність пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

В постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, незважаючи на визнання позовних вимог обґрунтованими, за відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності, наявні підстави для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Угриновської Ю.В. задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 червня 2024 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови..

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.