справа № 362/8408/24
провадження № 2-о/362/244/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.24 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

У розгляді справи взяли участь:

представник заявниці адвокат Беніцька В.І.;

представник заінтересованої особи адвокат Янчук А.А.

Суд установив:

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 надалі також заявниця, ОСОБА_1 ) через представника адвоката Беніцьку В.І., заінтересована особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , надалі також заінтересована особа, ОСОБА_2 ), звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису з вимогою видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення на 50 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 а саме: Васильківської центральної районної лікарні за адресою: 08600, м. Васильків, вул. Декабристів, 87; місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ; у шлюбі народжена донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З осені 2024 року ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною проживає за місцем своєї реєстрації в помешканні своїх батьків, шлюбні відносини подружжя фактично припинені. Після народження доньки в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_2 почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати дружині та її рідним фізичною розправою, а також відібранням дитини. ОСОБА_1 зазнає постійного психологічного тиску з боку ОСОБА_2 , на її адресу та членів її родини постійно надходять погрози вбивством, як у телефонних розмовах, так і в текстових повідомленнях. 06 грудня 2024 року про факт погроз було повідомлено матір`ю заявниці до відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області, наразі матеріал перебуває на розгляді у секторі взаємодії з громадами відділу превенції Обухівського РУП ГУНП в Київській області і жодних заходів впливу до ОСОБА_2 не застосовано, а його поведінка з того часу стала ще більш агресивнішою з вказівкою на те, що звернення за захистом до правоохоронних органів він сприймає, як особисту образу. Він переслідує ОСОБА_1 та при зустрічі залякує, зокрема, 05 грудня 2024 року він підійшов до дружини на вулиці та почав погрожуючи їй газовим балоном, залякувати, що одягне їй на голову поліетиленовий пакет і запустить газ з балону, який їй демонстрував. За твердженням заявниці, викладені обставини свідчать про наявність психологічного насильства, а тому заявниця потребу захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

До заяви на підтвердження її аргументації додано скріншоти листування та копію пояснень, наданих 06 грудня 2024 року працівнику поліції.

Ухвалою від 12 грудня 2024 року суд прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

У судовому засіданні представниця заявниці підтримала заяву, просила суд її задовольнити. Додатково представниця заявниці пояснила, що на теперішній час ОСОБА_1 ініційовано стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та дружини в судовому порядку, готується доказова база для захисту інших її цивільних прав.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Янчук А.А. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив. Аргументи останнього зводяться до того, що дійсно, між подружжям виникли непорозуміння, однак ОСОБА_2 не вчиняв, не вчиняє та не має наміру вчиняти домашнє насильство стосовно заявниці, з огляду на відсутні підстави для видачі обмежувального припису.

До заперечень проти задоволення заяви представником заінтересованої особи також надано скріншоти листування, фотографії, копію звернення ОСОБА_2 до служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради від 09 грудня 2024 року.

Суд установив, що 12 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Васильківським відділом РАЦС, актовий запис № 204.

Від шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3 (свідоцтво про народження від 12 вересня 2024 року серії НОМЕР_3 , видане Васильківським відділом реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)).

Вислухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Пунктами 3, 4, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) надані такі визначення:

- домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

- економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

- психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, входять, у тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (частина 2 статті 3 Закону).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

При цьому згідно з пунктами 7, 8 частини першої статті 1 Закону:

- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону обумовлено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини 1 статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (Рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України»).

При вирішенні питання домашнього насильства суд при оцінці даного питання повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. При цьому обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність передбачених Законом ризиків, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Крім того, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При цьому у разі застосування таких заходів пливу останні мають бути співмірними із потенційними ризиками та реальними діяннями особи.

Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи. Враховуючи, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки, пов`язаного з насильством, застосування того чи іншого виду обмежень повинно бути співмірним із потенційними ризиками та реальними діяннями особи. Права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені свавільно, без належних на те правових підстав.

За змістом заяви, що розглядається, ОСОБА_2 вчинив і продовжує вчиняти домашнє насильство, а саме психологічне насильство над нею.

До заяви на підтвердження її аргументації додано скріншоти листування та копію пояснень, наданих 06 грудня 2024 року працівнику поліції.

Суд, ретельно дослідивши надані учасниками справи скріншоти листування, констатує, що такі є неналежними та жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_2 діянь, які би підпадали під ознаки вчинення психологічного насильства, про яке стверджується в заяві, що розглядається. При цьому детальний опис листування не наводиться судом у рішенні з етичних міркувань.

Так само суду не надано відомостей про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в установленому порядку чи оформлення щодо нього в установленому порядку адміністративного матеріалу, видачу тимчасового заборонного припису тощо. Саме по собі надання письмових пояснень дільничному офіцеру поліції суд крізь призму статті 62 Конституції України суд не вважає достатнім доказом для висновку про вчинення домашнього насильства.

Отже, враховуючи приписи статей 12, 81 ЦПК України, суд зазначає, що заявниця не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення щодо неї психологічного насильства стосовно неї, так само як і ризиків настання насильства у майбутньому.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вимог заявниці.

Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, статтями 141, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

ухвалив:

залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення оголошено 16 грудня 2024 року.

Суддя О.В. Попович