Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2024 Справа №607/6743/24 Провадження №2/607/1896/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бумби М.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Братівника І.В.

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Братівник І.В. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 06 листопада 2011 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2016 року. У даному шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із часу розірвання шлюбу, відповідач не спілкується з дитиною, не телефонує, не цікавиться його життям та навчанням. Син проживає з матір`ю в с. Дністрове Мельнице-Подільської селищної громади Чортківського району Тернопільської області та перебуває на повному її утриманні та вихованні. Відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо участі у житті дитини, спілкуванні та вихованні дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Ухвалою від 28.03.2024 у даній справі відкрито провадження та ухвалено провести її розгляду у порядку загального позовного провадження із викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 24.04.2024 подав суду відзив на позовну заяву у якому позов не визнав. Зазначив, що із 2011 по 2016 роки він перебував у шлюбі з позивачем, у якому у сторін народився син - ОСОБА_4 . Сімейні відносини між сторонами припинилися в кінці 2015 року. Дитина залишилася проживати з матір`ю. На час припинення між ними сімейних стосунків дитині виповнилося неповних три роки. ОСОБА_2 неодноразово приїжджав до позивачки, щоб побути з дитиною, однак через негативне ставлення до нього, ці зустрічі були нетривалі. Відповідач важко переживав розлуку з сином і його проживання на відстані. Зустрічі між ними ставали все рідшими. Відповідач усвідомлює свою відповідальність за виховання сина та бажає у майбутньому докласти всіх зусиль задля зміцнення родинних зв`язків, налагодження стосунків та виховання дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, готувати його до самостійного життя, у зв`язку з чим, проти задоволення позовних вимог заперечує. Також, відповідач вказує на те, що офіційно не працює, сумлінно виконує обов`язок по утриманні сина ОСОБА_4 . Вважає, що твердження позивача про його ухилення від утримання дитини не відповідають дійсним обставинам. Також відповідач зазначив, що він створив нову сім`ю, у якій народилася дитина, а теперішня його дружина перебуває відпустці по догляду за нею. Це змушує його докладати зусиль до пошуку роботи з метою забезпечити належний рівень життя сина ОСОБА_4 та інших осіб, які перебувають на його утриманні. Вважає, що позивачем не надано доказів щодо його умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання сина, а тому у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач та його представник відповіді на відзив суду не подавали.

30.09.2024 у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області письмових пояснень щодо позову не подавала.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Братівник І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові. Також додатково позивач на запитання суду пояснила, що ні вона ні її родичі перешкод у спілкуванні відповідачу із сином ОСОБА_4 з 2016 року, після припинення шлюбу, не чинили, відповідач не звертався до служби у справах дітей чи в суд із заявою про встановлення графіку побачень йому із неповнолітнім сином. Підтвердила суду ту обставину, що відповідач після розірвання шлюбу, тобто з 2016 року не цікавився життям та інтересами сина. Також пояснила, що після переїзду її із міста Тернополя із сином до батьків на постійне місце проживання в с.Дністрове, відповідач ні разу не приїзджав до сина та не бачився із ним. Вважає, що відповідач втратив будь-який інтерес до дитини та не бажає у майбутньому про нього піклуватись, а його слова щодо цього є голослівними.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причину своєї неявки із поважних причин, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Представник Служби у справах дітей Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подавши клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника, висновок комісії з питань захисту прав дитини щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . по відношенні до неповнолітньої дитини - сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтримує.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2016 року у справі №607/1877/16ц.

У даному шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 14 листопада 2018 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: с. Дністрове Мельнице-Подільської селищної громади Чортківського району Тернопільської області (довідка №139, видана 29 січня 2024 року Мельнице-Подільською селищною радою) де проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.05.2016 у цивільній справі №607/1877/16ц, яке набрало законної сили, вирішено стягувати із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліменти на утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи із 23.02.2016 та до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається із, наявного при матеріалах справи розрахунку заборгованості по аліментах від 04 червня 2024 року, складеного старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 04.06.2024 року за ОСОБА_2 числиться переплата по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 10 289,85 грн.

Згідно довідки №02/12-23, виданої 22 січня 2024 року Тернопільським ліцеєм №21 - Спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Гереги Тернопільської міської ради Тернопільської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчався у Тернопільському ліцеї №21 - Спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Гереги з вересня 2019 року по червень 2023 року. Його батько ОСОБА_2 контакту з ліцеєм, за час навчання сина, не підтримував, успішністю сина не цікавився, із вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Сина до школи приводила і забирала мати, на виклики до школи приходила теж тільки мати.

Як вбачається із довідки №02, виданої 23.01.2024 р. Дністровською загальнольноосвітньою школою І-ІІ ступенів Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 за час навчання сина, контакту з школою не підтримував, успішністю сина не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Сина до школи приводила та забирала мати, контактувала з класним керівником та вчителями також мати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача, підтвердила суду ту обставину, що за час проживання позивача разом із неповнолітнім сином ОСОБА_4 в с.Дністрове Чотрківського району Тернопільської області, відповідач до сина не приїзджав, життям сина не цікавився, перешкод йому у спілкуванні із сином ніхто не чинив.

Крім цього, допитана в суді свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживала у будинку АДРЕСА_1 де позивач разом із сином винаймала квартиру. Упродовж усього часу проживання, батько не відвідував неповнолітнього ОСОБА_4 , не цікавився його життям та вихованням. Про факти чинення будь-яких перешкод відповідачу зі сторони матері, заперечила.

Будучи допитаним в суді свідок ОСОБА_7 , яка працює вчителем в с.Дністрове Чотрківського району Тернопільської області підтвердила суду обставини про те, що відповідач не цікавиться життям неповнолітнього ОСОБА_4 за місцем його теперішнього проживання та навчання.

Згідно висновку Служби у справах дітей Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Мельнице-Подільської селищної ради від 30 липня 2024 р. №108, служба у справах дітей, беручи до уваги рекомендації комісії, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 по відношенні до неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається із даного висновку, ОСОБА_2 , на засідання комісії не з`явився, надіслав рахунок заборгованості по сплаті аліментів згідно якого заборгованості у нього не має, що стало безумовною підставою для прийняття даного рішення вказаним органом.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Розглядаючи дану справу в контексті забезпечення якнайкращих інтересів дитини слід врахувати наступне.

Судом із наведених вище доказів встановлено, що протягом тривалого часу, а саме із травня 2016 року відповідач свідомо, без поважних причин самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та із цього часу не приймав жодної участі у його житті.

При цьому відповідач не надав доказів та не навів жодних конкретних обставин, що саме перешкоджало йому спілкуватися із сином та приймати участь у його вихованні.

Жодних звернень щодо існування будь-яких перешкод, проблем, тощо, у спілкуванні ОСОБА_2 з своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до органів опіки і піклування не надходило, ОСОБА_2 не звертався із цього приводу із позовом в суд. Також, відповідач жодного разу за увесь час навчання сина ОСОБА_4 не з`явився у школі, про що свідчить вище наведена інформація із навчальних закладів.

Судом із наведених доказів та показань свідків встановлено, що відповідач не виявляв жодної ініціативи щодо встановлення можливості спілкування із сином, не звертався із цього приводу в органи опіки і піклування. Упродовж усього часу слухання справи у суді, а саме з 25.03.2024, не зробив жодних спроб та дій, які б підтвердили його бажання про свою участь у житті сина ОСОБА_4 , бажання із ним спілкуватись та брати участь у його вихованні. А тому, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що у майбутньому у поведінці ОСОБА_2 відбудуться зміни щодо його усвідомлення необхідності приймати участь у житті сина, відтак його твердження зазначені у відзиві із цього приводу вважає голослівними.

Суд також вважає, що відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня протягом тривалого часу, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу приймати участь у вихованні дитини, спілкуванні із нею, її навчальному процесі, культурному та духовному розвитку тощо, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про такі перешкоди чи поважні причини, з яких ОСОБА_2 не мав можливості брати участь у вихованні сина ОСОБА_4 .

Доводи ОСОБА_2 зазначені ним у поданому відзиві про те, що ОСОБА_1 чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні із сином суд вважає голослівними, оскільки доказів із цього приводу стороною відповідача не надані та не зазначені. Відповідач не вказав, як про обставини, які перешкоджали йому приймати участь у вихованні сина із поважних причин, а також не вказав, які заходи та дії він має намір вживати у майбутньому, щоб налагодити відносини із дитиною, брати участь у подальшому її вихованні та розвитку.

Суд також зазначає, що відповідач, знаючи про розгляд даної справи, не виявив бажання скористатись допомогою працівників органу опіки і піклування чи в будь- який інший спосіб встановити відносини із сином, не вжив жодних заходів для забезпечення піклування про неповнолітню дитину.

Така поведінка відповідача дає суду підстави вважати, що останній свідомо нехтує інтересами дитини та не бажає відновити зв`язок з нею, свідчить про відсутність активного намагання батька брати участь у вихованні дитини та відсутність можливості змінити поведінку батька у кращу сторону.

Оскільки, відповідач, без поважних причин із 2016 року не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував медичного догляду, лікування дитини, не спілкувався із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу; не створював умов для отримання нею освіти, винну поведінку відповідача змінити не можливо, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, задовольнивши позов. При цьому, суд також враховує, що відповідно до положень ст.169 СК України батько має право на звернення в суд із позовом про поновлення батьківських прав, якщо його поведінка щодо дитини зміниться. Суд також зазначає, що своєчасна сплата відповідачем аліментів на виконання судового рішення та відсутність у нього заборгованості щодо цього, не може свідчити про належне виконання батьком своїх батьківських обов`язків та відсутність підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст.164 СК України. Також, вирішуючи позов, суд не бере до уваги висновок служби у справах дітей Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки вважає його необґрунтованим, таким, що не містить жодних об`єктивних даних щодо відсутності винних дій в ухиленні батька від виховання дитини, здійснений без оцінки усіх обставин даної справи та наявної інформації про участь батька у вихованні дитини. Так, у висновку не зазначається чи виконує ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання сина - ОСОБА_3 належним чином та чи здатний батько забезпечити своєму сину розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Тому, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, в силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1 211,20 грн. судового збору, сплаченого при зверненні із позовом в суд.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 06 грудня 2024 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан