П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк» про забезпечення позову до подачі позовної заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про визнання право іпотеки та внесення запису до Державного реєстру іпотек про обтяження на групу нежитлових приміщень № 38, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на групи нежитлових приміщень №38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 000).

Заява обґрунтована тим, що 27 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке змінило найменування на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 40.29-48/169. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 144 500 доларів США зі сплатою 12,5% річних, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 26 квітня 2021 року (включно), на умовах визначених цим Договором. За договором купівлі-продажу квартири від 27.04.2007 року ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру 11 травня 2007 року було зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна». За Іпотечним договором № 013/193-1 від 27 квітня 2007 року ОСОБА_1 передала АКІБ «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту № 40.29-48/169 від 27 квітня 2007 року. Сторони домовились та визначили в п. 2.4.3 Іпотечного договору, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 4 договору визначає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації. Пункт 4.1 Договору іпотеки передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Пункт 4.5 Договору передбачає способи звернення стягнення, зокрема і шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Заявник зазначає, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 22 січня 2019 року 15:52:22 державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Урупа А.Ф. на підставі виконавчого напису № 3624 від 16 грудня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., іпотечного договору від 27 квітня 2007 року, посвідченого 27.04.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Смірновим І.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45385021 від 06 лютого 2018 року 10:33:21, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 30162002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули в рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Надалі, 17 травня 2019 року було змінено функціональне призначення вищевказаної квартири та переведено її в нежитловий фонд. Потім, у серпні 2019 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Урупа Андрія Федоровича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру. У позовних вимогах ОСОБА_1 зокрема просила витребувати з чужого незаконного володіння майно, а саме: групу нежитлових приміщень № 38, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та визнати право власності на групу нежитлових приміщень № 38, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) за ОСОБА_1 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року по справі №761/33417/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року по справі № 761/33417/19 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самчук М. В. задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння майно - групу нежитлових приміщень № 38, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та визнано право власності на це майно за ОСОБА_1 . Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2024 року по справі №761/33417/19 касаційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Єфіменка Владислава Сергійовича, Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року залишено без змін. Виходячи з викладеного, заявник вбачає, що ОСОБА_1 є власницею групи нежитлових приміщень № 38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в Державному реєстрі іпотек щодо обтяження вказаного об`єкта нерухомого майна іпотекою відсутні. Оскільки, квартира, яку ОСОБА_1 передавала в іпотеку Банку 17 травня 2019 змінила функціональне призначення та переведена в нежитловий фонд (при цьому реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна той же: 000). АТ «Сенс Банк» планує звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому буде просити визнати за АТ «Сенс Банк» право іпотеки на групу нежитлових приміщень № 38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) на умовах, передбачених договором іпотеки № 013/193-1 від 27 квітня 2007 року, внести записи до Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою вказаного об`єкта нерухомого майна та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження означеної квартири. При цьому, станом на поточну дату ОСОБА_1 розуміючи про наявність непогашеної заборгованості за кредитним договором з метою ухилення від відповідальності може в будь-який час відчужити групу нежитлових приміщень № 38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у власність інших осіб. Заявник звертає увагу суд на те, що ця обставина унеможливить не тільки виконання рішення суду, а також задоволення позову в цілому. Крім того, АТ «Сенс Банк» буде вимушено додатково оспорювати дійсність договорів відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна. Ця обставина свідчить також про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача. Також зазначає, що ОСОБА_1 не здійснила жодних дій спрямованих на виконання зобов`язань та вже діяла недобросовісно. Враховуючи вищевикладені обставини, заявник вважає, що вищевказане майно може бути і далі відчужене відповідачем третім особам, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду, просив суд накласти арешт та заборону реєстраційних дій на відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продаж, перерозподіл часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділ часток, об`єднання часток, зміну площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб чи вчиняти будь-які дії щодо продажу відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продажу, перерозподілу часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділу часток, об`єднання часток, зміни площі об`єкту будь-кому і в будь-який спосіб щодо нерухомого майна, а саме: групи нежитлових приміщень № 38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року заяву АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Накладено арешт на групу нежитлових приміщень № 38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити постанову, якою у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б могли свідчити про намір відповідача ОСОБА_1 відчужити групу нежитлових приміщень № 38, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000). Крім того, на вказане нерухоме майно накладено арешт на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року справа №761/30541/19, відповідні відомості про обтяження містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 18 квітня 2024 року власниками нежитлових приміщень № 38, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) в реєстрі зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (спільна часткова власність).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний заявником захід забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами та не обмежить права ОСОБА_1 , адже має тимчасовий характер та цілком узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є визнання права іпотеки на групу нежитлових приміщень № 38, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) та внесення відповідних записів до Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою вказаного об`єкта нерухомого майна та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження означеної квартири.

Отже, існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, оскільки, відповідач, будучу власником спірного майна має реальну можливість розпорядитися ним, а тому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту, що застосовано судом, забезпечить фактичне виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.