Справа № 451/1055/24
Провадження № 2/451/383/24
РІШЕННЯ

іменем України

17 грудня 2024 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

секретар судового засідання Сологуб М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради про визнання права власності, -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Обґрунтування позивачки.

Представник позивачки, адвокат О. Чечелюк, в інтересах ОСОБА_2 подав на розгляд суду позов до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності, у якому просить:

визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення магазин, загальною площею 41,4 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Позивачка зазначає, що набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 за Договором купівлі-продажу від 07.05.2002.

В подальшому, позивачкою отримано дозвіл на переведення житлової площі квартири в нежитловий фонд, дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення, а також акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме нежитлового приміщення під магазин для продажу взуття по АДРЕСА_1 .

З метою реєстрації права власності на вищезазначене нежитлове приміщення (магазин) позивачка звернулась до державного реєстратора, який відмовив у проведенні реєстраційних дій, мотивуючи це тим, що в заяві та поданих на реєстрацію документах вказано адресу: АДРЕСА_1 , а в Договорі купівлі-продажу № 1085 від 07.05.2002 вказано адресу: квартира АДРЕСА_2 , що не дає можливості встановити перехід права власності на об`єкт нерухомого майна, який був реконструйований.

Відтак, позивачка просить суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення магазин, площею 41,4 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Cудові витрати позивачка просить залишити за нею.

Позиція відповідача.

Відповідач у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Заяви та клопотання, подані учасниками справи

05.09.2024 представником відповідача міським головою С. Коханчуком подано до суду клопотання, в якому останній просить суд проводити розгляд справи без участі, позовні вимови визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення(а.с. 122).

05.09.2024 представником позивачки адвокатом О. Чечелюком на розгляд суду подано клопотання про розгляд справи у його відсутності(а.с. 123).

21.10.2024 представником позивачки ОСОБА_2 адвокатом О. Чечелюком подано заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, останній просить суд призначитисправу до судового розгляду по суті (а.с. 127).

07.11.2024 представником позивачки, адвокатом О. Чечелюком на розгляд суду подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 130).

07.11.2024 представником позивачки, адвокатом О. Чечелюком подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.130).

14.11.2024 представником позивачки, адвокатом О. Чечелюком подано клопотання, в якому останній просить суд проводити судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів(а.с.136-137).

17.12.2024 представником позивачки, адвокатом О. Чечелюком на розгляд суду подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою суду від 06.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 119-120).

Судове засідання 05.09.2024 не відбулось у зв`язку з відключенням електроенергії на території Львівської області з 09 год 00 хв до 11 год 00 хв (а.с. 124).

Ухвалою суду від 05.09.2024 підготовче засідання у справі призначено на 21.10.2024 (а.с. 125).

Ухвалою суду від 21.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 128).

Ухвалою суду від 07.11.2024 судове засідання відкладено на 19.11.2024 (а.с. 134).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 14.11.2024 постановлено судове засідання провести 19.11.2024 о 10 год 45 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду(а.с.140-141).

Судове засідання 19.11.2024 не відбулося у зв`язку з перебування головуючої на лікарняному.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 03.12.2024 судове засідання призначено на 17.12.2024(а.с.144).

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

07.05.2002 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) укладено Договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 .

Даний договір посвідчено державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1085.

14.05.2002 Виконавчим комітетом Радехівської міської ради прийнято рішення № 75 про переведення житлової площі 38,0 кв.м квартири АДРЕСА_2 в нежитловий фонд та зобов`язано ОСОБА_1 звернутись в архітектурно-планувальне бюро для виготовлення проектних пропозицій по реконструкції нежитлового приміщення під магазин.

04.06.2002 Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації видано реєстраційне посвідчення, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_4 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2002.

11.06.2002 Виконавчим комітетом Радехівської міської ради прийнято рішення № 90 про затвердження проектних пропозицій по реконструкції власного нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 під магазин та зобов`язано ОСОБА_1 звернутись в архітектурно-планувальне бюро для виготовлення будівельного паспорта.

13.02.2002 (тут не так щось з датою) комісією складено Акт обстеження нежитлового приміщення, яке підлягає реконструкції під магазин по продажу взуття підприємця ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , де встановлено, що дане нежитлове приміщення можливе для використання під магазин по продажу взуття. При проектуванні та будівництві витримано всі будівельні, санітарно-захисні та протипожежні вимоги, проект погоджено з усіма зацікавленими організаціями.

20.02.2003 затверджено проект реконструкції нежитлового приміщення під магазин по продажу взуття по АДРЕСА_1 .

19.08.2005 ІНФОРМАЦІЯ_1 видано підприємцю ОСОБА_1 . Дозвіл на виконання будівельних робіт, а саме на реконструкцію нежитлового приміщення під магазин по продажу взуття по АДРЕСА_1 .

26.11.2005 складено Акт робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівлі, споруди, приміщення, а саме нежитлового приміщення під магазин по продажу взуття по АДРЕСА_1 .

06.12.2005 нежитлове приміщення під магазин по продажу взуття, загальною площею 41,4 кв. м по АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію згідно з Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

10.08.2023 виготовлено Технічний паспорт на об`єкт магазин за адресою: АДРЕСА_1 .

03.11.2023 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 70041438 про відмову у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим що подані заявником документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: вказана адреса у заяві про державну реєстрацію прав відрізняється від вказаної у поданому договорі купівлі-продажу за № 1085 від 07.05.2002.

14.06.2024 складено звіт про оцінку майна, а саме нежитлового приміщення, магазину загальною площею 41,4 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Мотивуючи позовні вимоги про визнання права власності позивачка посилається на ст. 331 ЦК України, що регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, а також на ст. 376 ЦК України, що регулює питання набуття права власності на самочинне будівництво.

Згідно з частинами другою, третьою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу).

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка на підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2002 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 та, в подальшому, отримала реєстраційне посвідчення на таку нерухомість.

Надалі, придбане позивачкою жиле приміщення переведено у нежитловий фонд, позивачкою отримано дозвіл на реконструкцію такого нежилого приміщення під магазин та, зрештою, проведено таку реконструкцію.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.08.2012 № 7/17-12928 «Щодо віднесення окремих об`єктів соціальної сфери до об`єктів реконструкції та капітального ремонту» за визначенням, наведеним у державних будівельних нормах ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо).

Наявним у матеріалах справи Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 06.12.2005 підтверджується факт прийняття нежитлового приміщення загальною площею 41,4 кв. м по АДРЕСА_1 в експлуатацію.

Натомість частиною 1 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

В силу частини третьої статті 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою.

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивачем у законний спосіб набуто у власність квартиру (житлове приміщення), здійснено переведення такого житлового приміщення у нежитлове, дотримано містобудівних умов та обмежень при реконструкції приміщення під магазин, суд вважає, що майно позивача не є самочинно збудованим, а тому до даних правовідносин не підлягає застосуванню норми ст. 376 ЦК України.

Разом з тим, право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах,

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Також, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, за аналогією закону ст. 392 ЦК України має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою.

03.11.2023 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 70041438 про відмову у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим що подані заявником документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

У даному випадку існує спір про право. Водночас, суд констатує, що на момент звернення позивачки до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на спірне нежитлове приміщення, наявні відомості про реєстрацією за позивачкою квартири (житлового приміщення) на підставі Договору купівлі-продажу від 07.05.2002, за цією ж самою адресою.

Враховуючи, що на момент звернення до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення у позивачки наявні документи, що підтверджують її право власності на нерухове майно квартиру, беручи до уваги, що такі документи не дають змоги беззаперечно підтвердити її право саме на нежитлове приміщення магазин, що виник внаслідок переведення вказаної квартири в нежитловий фонд та її реконструкції, зважаючи, що право власності на такий об`єкт нерухомості не зареєстрований за кимось іншим, за відсутності у позивачки можливості іншим чином підтвердити своє право власності на спірне приміщення, суд дійшов висновку, що даний позов є підставним та підлягає задоволенню.

Рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили є підставою державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Розподіл між сторонами судових витрат.

Судові витрати залишити за позивачкою за її клопотанням.

На підставі статей 328, 331, 335, 376, 392 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Радехівський районний суд Львівської області,

ухвалив:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на нежитлове приміщення магазин, загальною площею 41,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3.Судові витрати залишити за позивачкою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддяО. Куцик-Трускавецька