Справа № 350/2248/23
Провадження № 22-ц/4808/671/24
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» на рішення Рожнятівського районного суду від 23 лютого 2024 року під головуванням судді Бейка А.М. у селищі Рожнятів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та відповідачкою 23.02.2021 укладено кредитний договір (оферти) № 23.02.2021-100006285 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7 000,00 грн, що підтверджується додатково електронною квитанцією про переказ коштів останньому та довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». В свою чергу ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ».

ОСОБА_1 електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 7 000,00 грн, а отже акцептовано умови договору.

Відповідно до Заявки від 23.02.2021 кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 7 000,00 грн. з первинним строком на 14 днів, а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн. Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі.

Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі «клієнт») та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (далі «фактор») 30.11.2021 укладено договір факторингу № 301121-1.

На виконання умов договору факторингу укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є ОСОБА_1 .

В свою чергу позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 за вих. № 820663/2, а також вимога про сплату заборгованості від 30.11.2021 за вих. № 820663/3.

Отже, станом на дату подання позовної заяви позивач є єдиним належним кредитором за кредитним договором № 23.02.2021-100006285 від 23.02.2021, укладеним між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 .

В свою чергу свої зобов`язання відповідачка за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 24.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 19 040,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 7 000,00 грн та за відсотками 12 040,00 грн, чим порушуються права та інтереси позивача.

Згідно виписки (довідка субконто) 08.03.2021 відповідачем частково сплачено відсотки у розмірі 1 960,00 грн., що свідчить про визнання позичальником боргу.

Посилаючись на наявність у відповідача непогашеної заборгованості перед товариством за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 у розмірі 19 040,00 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзіпредставник ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що на обґрунтування позовних вимог позивачем, серед іншого, до позовної додано доказ - витяг з договору факторингу та копію витягу з реєстру прав вимоги (додаток 2 до договору факторингу).

У разі виникнення сумнівів у суду з приводу поданих доказів, в тому числі сумнівів щодо добросовісного здійснення позивачем своїх процесуальних прав та виконання обов`язків щодо доказів та, враховуючи вимоги ч. 7 ст. 81 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи, суд мав би витребувати у позивача належним чином завірену копію або ж оригінал договору факторингу № 301121-1 від 30.11.2021, укладеного між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з додатком 2 до такого.

Судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ухвалено передчасно, оскільки ні ухвали про залишення позовної заяви без руху, ні ухвали про витребування доказів, судом в ході провадження у справі постановлено не було.

Враховуючи, що судом першої інстанції додаткові докази не витребовувались, просить долучити до матеріалів справи завірену копію договору факторингу та копію з реєстру прав вимоги № 1 (додаток 2 до договору факторингу).

Також позовна заява з додатками подавалася до суду через підсистему «Електронного суду» і всі додані до неї копії документів завірені належним чином з використанням Кваліфікаційного електронного підпису (КЕП) уповноваженою на те особою.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено належним чином сам витяг з договору факторингу.

Відповідно до договору факторингу право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог та скріплення його печатками сторін. Після підписання реєстру прав вимог до фактора переходять всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

Реєстр прав вимог було підписано, що підтверджується як наданим витягом з реєстру, що міститься в матеріалах справи, так і відповідними копіями реєстру, доданого до апеляційної скарги.

Неможливо погодитися з твердженням суду першої інстанції, що представником позивача не було надано документу, який підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів.

До матеріалів справи додано копію квитанції Liqpay (ID платежу ) на суму 7 000,00 грн 23.02.2021, призначенням якої є «видача за договором № 23.02.2021-100006285». Окремо зазначено посилання на сайт платника sgroshi.com.ua (що є офіційним сайтом первісного кредитора) та маску карти/рахунку отримувача: 473121*04.

Також додано довідку субконто (виписка по рахунку) за договором №23.02.2021- 100006285 від 23.02.2021, з якої вбачається, що 23.02.2021 ОСОБА_1 згідно платіжного ордеру на списання грошових коштів упр006105525 від 23.02.2021 було видано 7 000,00 грн.

Крім того, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки факту часткової оплати відповідачкою. Як зазначалося в позовній заяві та відображено у виписці, відповідачкою частково сплачено заборгованість у розмірі 1 960,00 грн, що додатково свідчить про визнання позичальником боргу.

Наявна в матеріалах справи карточка субконто узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість відповідачки за виданим кредитом, та є належним доказом.

Також в іншому рішенні цього суду, визнано факт укладення договору факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 та довідку субконто належним доказом. Проте в оскаржуваному рішенні з невідомих причин виражена протилежна позиція.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

Враховуючи вищенаведене і необхідність дотримання судом строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою сторін не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у кредит грошові кошти у розмірі 7 000 грн із первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт» (а.с.10-11, 12-15, 16-19).

Ставка Економ - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду Економ. Ставка Стандарт - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду Економ.

Згідно з п.1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.1.3 договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах, сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти: тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Згідно п. 2.3 договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця (п.2.4 Договору).

Відповідно до п. 2.5. сторони встановили, що проценти нараховуються з дня надання коштів позичальнику включно до дати їх фактичного повернення.

Згідно п. 2.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21 000 грн.

Відповідно до умов кредитного договору максимальний розмір процентів за договором (сумарно процентів «Економ» та процентів «Стандарт») становить 14 000 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються.

Відповідно до п. 4.1 договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Згідно з п. 7.1 договору у разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та несплати нарахованих процентів до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 5.5 кредитного договору.

На підтвердження перерахування відповідачу ОСОБА_1 коштів у сумі 7 000,00 грн за кредитним договором, позивачем подано до суду квитанцію про електронний переказ коштів № від 23.02.2021, з призначенням платежу - видача по договору №23.02.2021-100006285, та виписку (довідку) субконто боржника по кредитному договору (а.с. 20-23, 30).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 2, 4 ст. 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Згідно ст. 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами вказаних договорів (позики та кредитних договорів) було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів, які оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.

Згідно приписів статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Судом першої інстанції вірно встановлено укладення 23.02.2021 між відповідачкою та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір (оферти) №23.02.2021-100006285 про надання споживчого кредиту у розмірі 7 000 гривень з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт».

Однак, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що представником позивача не доведено належними та достатніми доказами отримання у користування відповідачкою кредитних коштів у відповідному розмірі за умовами кредитного договору №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021, а також розмір існуючої заборгованості за цим кредитним договором. Виписка субконто, яка виконувалася працівником кредитора, не може слугувати доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин, оскільки не підтверджує факт здійснення позивачем відповідних платежів на рахунок відповідача на виконання умов кредитного договору, як і не дає можливості встановити достовірність відомостей про факт повернення грошових коштів відповідачкою на виконання умов Договору, якщо такі нею здійснювалися. До того ж така виписка не містить відомостей про особу виконавця та її підпису. З наданої представником позивача копії квитанції про електронний переказ коштів № від 23.02.2021, по договору №23.02.2021-100006285, вбачається, що на певний банківський рахунок були перераховані 7 000 грн. При цьому номер рахунку отримувача в цьому чеку відсутній, а ідентифікувати власника банківської картки отримувача коштів згідно з цією квитанцією неможливо.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Позивач, як і первісний кредитор, з урахуванням перерахування коштів на банківську карту маска карти/рахунку отримувача: НОМЕР_1 , не володіють та не можуть володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони не є банками, а перерахування коштів здійснювалося з використанням операторів послуг платіжної інфраструктури Liqpay (ID платежу ), які здійснювали перерахування коштів.

Факт перерахування відповідачці коштів позики в розмірі 7 000 грн на виконання умов договору позики підтверджується копіює квитанції Liqpay (ID платежу ) на суму 7 000,00 грн 23.02.2021, призначенням якої є «видача за договором № 23.02.2021-100006285». Окремо зазначено посилання на сайт платника sgroshi.com.ua (що є офіційним сайтом первісного кредитора) та маску карти/рахунку отримувача: 473121*04.

Також додано довідку субконто (виписка по рахунку) за договором №23.02.2021- 100006285 від 23.02.2021, з якої вбачається, що 23.02.2021 ОСОБА_1 згідно платіжного ордеру на списання грошових коштів упр006105525 від 23.02.2021 було видано 7 000,00 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідачка не вказувала про неотримання коштів кредиту, не надала будь-яких доказів виписки по її особовому рахунку, доступ до якої має вона, як клієнт, та банк-емітент банківської карти, чи довідки про відсутність у неї банківської карти маска карти/рахунку № НОМЕР_1 на момент здійснення перерахування коштів.

Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки факту часткової оплати відповідачкою заборгованості у розмірі 1 960,00 грн, що свідчить про визнання позичальником боргу.

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено суду наявності правонаступництва щодо вимоги за спірним кредитним договором з підстав ненадання повної копії договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021, не підтвердження підписання (укладення) сторонами зазначеного договору факторингу та витягу з Реєстру боржників №1, не засвідчення витягів зазначених документів у встановленому законом порядку, а також з огляду на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження перерахування позивачем суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги за вказаним договором.

Однак суд першої інстанції, не звернув увагу на таке.

Відповідно до копії з договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021, витяг з якого долучено позивачем до позовної заяви, між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (клієнт) та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (фактор) укладено договір, у пункті 4.1.1 якого зазначеного, що фактор має право набувати право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому клієнтом згідно цього договору (а.с.69-72).

Згідно з п. 2.1. договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну відступлення права вимоги в сумі, передбаченій п.3.1. цього договору, а клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною за кредитним договором, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним.

За цим договором клієнт відступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторові, внаслідок чого клієнт передає, а фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за кредитним договором. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання вимоги боржником (п.2.3. договору факторингу).

Відповідно до п. 2.4., 2.5.,2.6. договору факторингу сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог та скріплення його печатками сторін. Після підписання реєстру прав вимог, до фактора переходять всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього договору. Після переходу до фактора права вимоги, клієнт зобов`язується протягом 5 (п`яти) календарних днів передати факторові документацію, яка засвідчує дійсність грошової вимоги.

Згідно п. 1.6., 1.8. договору факторингу фінансування - сума грошових коштів зазначена в п. 3.1. цього Договору, які сплачує фактор клієнту в порядку та на умовах, передбачених цим договором, за відступлення Клієнтом права вимоги. Ціна придбання сума коштів, що сплачується фактором клієнту у вигляді фінансування за відступлення права вимоги щодо кожного реєстру відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.1. договору факторингу за відступлене право вимоги до боржника за кредитним договором, фактор сплачує клієнтові суму у розмірі, визначеною сторонами без ПДВ, протягом одного року, з моменту укладення цього договору, згідно затвердженого сторонами графіка.

Згідно п. 3.3. договору факторингу за послуги по фінансуванню своєї діяльності у вигляді ціни придбання, клієнт сплачує фактору винагороду (плату) у розмірі 100 грн без ПДВ, протягом трьох робочих днів з дня отримання клієнтом підписаного реєстру прав вимог шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок фактора.

З реєстру прав вимог № 1, який є Додатком 2 до Договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021, витяг з якого долучено позивачем до позовної заяви, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» домовились про відступлення клієнтом факторові права вимоги за кредитним договором №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 на залишок основної суми кредиту 7 000 грн, відсотків, нарахованих за користування кредитом, в розмірі 12 040 грн, боржником за яким є ОСОБА_1 (а.с. 37, 85-87).

Згідно довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 станом на 27.11.2023 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» становить 19 040,00 грн, з них 7 000,00 грн за тілом кредиту і 12 040,00 грн простроченої заборгованості за відсотками (а.с.29).

З повідомлення про відступлення права вимоги за договором факторингу №301121-1 від 30.11.2021 із вихідним номером 820663/2 та з вимоги про сплату заборгованості від 30.11.2021 за вихідним номером 820663/3 вбачається, що 30.11.2021 позивач склав зазначені документи, адресовані ОСОБА_1 , у яких повідомив про укладення між ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» договору факторингу №301121-1 та реєстру №1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів. На підставі викладеного, позивач вимагав у відповідачки сплатити заборгованість на користь нового кредитора шляхом перерахування коштів в розмірі 19 040 грн, що станом на 30.11.2021 відповідає розміру заборгованості за кредитним договором № 23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 (а.с.38, 39).

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц, зазначивши, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, зазначено, що предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021 сторонами передбачено сплату клієнтом фактору винагороди (плати) за послуги по фінансуванню своєї діяльності у вигляді ціни придбання.

ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» підписано та скріплено печатками реєстр прав вимог № 1, який є Додатком 2 до Договору факторингу, в якому зазначено передачу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 на залишок основної суми кредиту 7 000 грн, відсотків, нарахованих за користування кредитом, в розмірі 12 040 грн, а відповідно до укладеного договору факторингу право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог та скріплення його печатками сторін.

Після підписання реєстру прав вимог до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу.

Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.

Тому посилання суду першої інстанції про відсутність доказів переходу прав вимоги до позивача є безпідставними.

Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідачка не спростовувала переходу права вимоги новому кредиторові, не надала будь-яких доказів сплати заборгованості як новому, так і первісному кредиторам.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. Рішення суду не відповідає вимогам матеріального права, постановлене з порушенням вимог процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню. У справі слід постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором (оферти) № 23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 в розмірі 19 040,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 грн; заборгованість за відсотками 12 040,00 грн.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції покладаються на відповідачку. Таким чином слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» 2 147,20 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви, а також судовий збір в розмірі 4 026,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому є малозначною.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 23 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (м.Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 13, код ЄДРПОУ 43170298)заборгованість за кредитним договором (оферти) № 23.02.2021-100006285 від 23.02.2021 в розмірі 19 040,00 (дев`ятнадцять тисяч сорок грн 00 коп.) грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 грн; заборгованість за відсотками 12 040,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» 2 147,20 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» судовий збір в розмірі 4 026,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин