ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 175/679/23

провадження № 61-14767св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Грушицького А. І.,

суддів: Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року у складі колегії суддів Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживача банківських послуг.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про захист прав споживача банківських послуг.

В обґрунтування позову зазначав, що на початку 2014 року на території АР Крим він уклав з АТ КБ «ПриватБанк» десять банківських договорів з відповідними особовими рахунками на які він вносив відповідні кошти.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» у м. Дніпрі із заявою про повернення належних йому коштів. Але, відповідач протиправно не повертає належні йому кошти, оскільки не визнає факт укладення із ним банківських договорів.

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням

від 01 квітня 2020 року у справі № 175/4639/19 частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання десяти договорів, укладених із банком, стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» відповідних вкладів з процентами, 3% річних та пені за порушення його прав як споживача банківських послуг.

Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 175/4639/19 Дніпровський апеляційний суд відмовив ОСОБА_1 у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» вкладів за восьми із десяти банківських договорів: № SAMDNWFD000

від 14 січня 2014 року; № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року; № SAMDN85531 від 23 травня 2013 року; № SAMDN2236 від 16 травня 2013 року; № SAMDN0419 від 15 травня 2013 року; № SAMDN6282 від 08 травня 2013 року; № SAMDN6878

від 05 листопада 2013 року; № SAMDN8284 від 06 листопада 2013 року у зв`язку з тим, що апеляційний суд дійшов висновку про їх неукладеність.

Вказував, що під час розгляду апеляційним судом справи № 175/4639/19 представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду електронну банківську виписку, засвідчену 21 січня 2020 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 та печаткою АТ КБ «ПриватБанк», яка містить інформацію за усіма банківськими рахунками ОСОБА_1 станом на 17 листопада 2014 року.

Звертав увагу, що ця банківська виписка, серед іншого, містить інформацію про розмір коштів на банківських рахунках за зазначеними восьми депозитними договорами, укладення яких не підтвердилося під час розгляду справи № 175/4639/19.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:

1. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірах, підтверджених суду головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 в електронній банківській виписці у формі Витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр Кредиторів) до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014»:

- у розмірі 481 209,86 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 140 260,57 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 17 031,00 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_3 ;

- у розмірі 17 068,49 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 2 478,10 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_4 ;

- у розмірі 17 351,27 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_5 ;

- у розмірі 17 346,79 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_6 ;

- у розмірі 17 400,66 дол. США, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_7 .

2. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь 3% річних за останні 3 роки неповернення АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманих від нього грошових коштів у розмірах, підтверджених суду головним бухгалтером

АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 в електронній банківській виписці у формі Витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр Кредиторів) до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014»:

- у розмірі 43 308,88 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 12 623,45 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 1 532,79 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_3 ;

- у розмірі 1 536,16 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 223,02 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_4 ;

- у розмірі 1 561,61 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_5 ;

- у розмірі 1 561,21 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_6 ;

- у розмірі 1 566,05 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_7 .

3. Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь збитки у формі упущеної вигоди у межах позовної давності за період з 13 лютого 2020 року по 13 лютого 2023 року:

- у розмірі 43 308,88 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 12 623,45 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 1 532,79 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_3 ;

- у розмірі 1 536,16 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 223,02 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_4 ;

- у розмірі 1 561,61 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_5 ;

- у розмірі 1 561,21 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_6 ;

- у розмірі 1 566,05 дол. США, за протиправне позбавлення можливості користуватися коштами, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_7 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області рішенням

від 30 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача банківських послуг, задовольнив частково.

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти:

- у розмірі 481 209,86 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 140 260,57 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 17 031,00 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_3 ;

- у розмірі 17 068,49 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 2 478,10 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_4 ;

- у розмірі 17 351,27 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_5 ;

- у розмірі 17 346,79 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_6 ;

- у розмірі 17 400,66 дол. США, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_7 .

Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних за останні 3 роки неповернення АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманих від ОСОБА_1 грошових коштів:

- у розмірі 43 308,88 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 12 623,45 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 1 532,79 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_3 ;

- у розмірі 1 536,16 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ;

- у розмірі 223,02 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_4 ;

- у розмірі 1 561,61 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_5 ;

- у розмірі 1 561,21 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_6 ;

- у розмірі 1 566,05 дол. США, за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_7 .

В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Рішення місцевий суд мотивував тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не повернув ОСОБА_1 безпідставно отримані від нього грошові кошти за восьми банківськими рахунками у розмірах, підтверджених 21 січня 2020 року головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3

ОСОБА_1 неодноразово звертався з позовами про повернення його банківських вкладів до суду (цивільні справи № 201/6056/14-ц, № 201/3811/18-ц, № 175/4639/19). Під час розгляду усіх зазначених справ АТ КБ «ПриватБанк» категорично не визнавав факт укладення з ОСОБА_1 зазначених банківських договорів. Тому звернення ОСОБА_1 з відповідними позовами не призвели до захисту його порушеного права.

Керуючись приписами частини другої статті 625 ЦК України, місцевий суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з банку на його користь 3 % річних за останні 3 роки користування безпідставно отриманими від грошовими коштами.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні з відповідача збитків у формі упущеної вигоди, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не довів, що у випадку вчасного повернення йому АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно внесених коштів на зазначені рахунки він міг би реально отримати прибуток у вигляді процентів від їх розміщення на депозитах у банківських установах саме в такому розмірі, у якому він просить стягнути суд.

Суд першої інстанції також зазначив, що за відсутності згоди боржника у зобов`язанні на переведення боргу, саме АТ КБ «ПриватБанк»,

а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем у цьому спорі.

Позивач та відповідач оскаржили рішення місцевого суду в апеляційному порядку.

28 липня 2023 року, під час розгляду справи апеляційним судом, до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка В. В. про відмову від частини позовних вимог.

Крім цього, 28 вересня 2023 року до апеляційного суду також надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Бардаченка В. В. про відмову від частини позовних вимог (з урахуванням описки у рішенні суду) та відмову від апеляційної скарги.

Подання вказаних заяв представник позивача обґрунтовував тим,

що за результатом розгляду Верховним Судом справи № 175/4639/19 було підтверджено факт укладення між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» частини депозитних договорів, тому з метою недопущення подвійного стягнення з відповідача коштів, внесених на одні й ті самі рахунки, представник

ОСОБА_1 просив закрити провадження у відповідній частині позовних вимог, від яких позивач відмовився.

Ухвалою від 04 жовтня 2023 року Дніпровський апеляційний суд заяву представника ОСОБА_1 - Бардаченка В. В. про відмову від частини позовних вимог задовольнив.

Прийняв відмову ОСОБА_1 в частині позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ТОВ «ФК «Фінілон», про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що обліковуються на рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особових рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 30 травня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що обліковуються на рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особових рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 визнав нечинним.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживача банківських послуг, в частині позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що обліковуються на рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 та в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних за протиправне неповернення коштів, що обліковувалися на особових рахунках № НОМЕР_3 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 закрив.

Ухвалою від 04 жовтня 2023 року Дніпровський апеляційний суд заяву представника ОСОБА_1 - Бардаченка В. В. про відмову від апеляційної скарги задовольнив. Прийняв відмову представника ОСОБА_1 - Бардаченка В. В. від апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника

ОСОБА_1 - Бардаченка В. В. на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживача банківських послуг закрив.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 04 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що обліковуються на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та трьох відсотків річних змінив.

Другий абзац резолютивної частини рішення виклав в такій редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) безпідставно отримані грошові кошти у нижчезазначених розмірах:

- у розмірі 17 597 170 (сімнадцять мільйонів п`ятсот дев`яносто сім тисяч сто сімдесят) грн 88 коп., що є еквівалентом 481 209,86 (чотириста вісімдесят одна тисяча двісті дев`ять) дол. США 86 центів, за офіційним курсом НБУ

(36,5686 грн за 1 дол. США) станом на 25 вересня 2023 року, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 5 129 132 (п`ять мільйонів сто двадцять дев`ять тисяч сто тридцять дві) грн 68 коп., що є еквівалентом 140 260 (сто сорок тисяч двісті шістдесят) дол. США 57 центів, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ».

Третій абзац резолютивної частини рішення виклав в такій редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

() на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 3% річних за останні 3 роки неповернення АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманих від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірах:

- у розмірі 1 583 745 (один мільйон п`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот сорок п`ять) грн 10 коп., що є еквівалентом 43 308 (сорок три тисячі триста вісім) дол. США 88 центів, за офіційним курсом НБУ (36,5686 грн за 1 дол. США) станом на 25 вересня 2023 року, за протиправне неповернення коштів, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_1 ;

- у розмірі 461 621 (чотириста шістдесят одна тисяча шістсот двісті одна) грн 89 коп., що є еквівалентом 12 623 (дванадцять тисяч шістсот двісті три) дол. США 45 центів за протиправне неповернення коштів, які обліковувалися на особовому рахунку № НОМЕР_2 ».

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що судовими рішеннями у справах № 201/6056/14-ц, № 201/3811/18, № 175/4639/19 встановлено відсутність доказів існування між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» правовідносин за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року з особовим рахунком № НОМЕР_1 та № НОМЕР_10 від 20 січня 2014 року з особовим рахунком № НОМЕР_2 . Однак, судом установлено, що на цих банківських рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , зберігаються кошти позивача, доступ до яких банком йому обмежено.

У цій справі наявні всі обов`язкові умови для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою); відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Апеляційний суд зазначив, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України, та погодився з висновком суду першої інстанції про те, що підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 3% річних за останні 3 роки користування АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отриманими від нього грошовими коштами у розмірах, підтверджених банківською випискою у формі Витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр Кредиторів) до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014»,засвідченою головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, посилаючись на обмеження, введені Постановою Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», прийнятою відповідно до статті 7 Закону України «Про Національний банк України», що позбавляють можливості конвертувати кошти та перерахувати їх стягувачу у валюті, визначеній рішенням суду, вважав за можливе змінити рішення суду шляхом стягнення безпідставно отриманих коштів та 3 % річних в еквіваленті у національній валюті.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13 жовтня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, з урахуванням її уточненої редакції, поданої на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, що обліковувались на рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 і 3 % річних та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі заявник, як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга також містить клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою від 20 жовтня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі,витребував її із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року відмовив.

22 листопада 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І.

(суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою від 21 листопада 2024 року Верховний Суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів

від 22 листопада 2024 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Ігнатенко В. М., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на наявність підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті

389 ЦПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19.

Так, на переконання заявника, у вказаній справі Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду встановила наявність договірних правовідносин між сторонами у тому числі й за договорами № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Заявник звертає увагу на те, що апеляційний суд безпідставно відхилив доводи його апеляційної скарги щодо надання оцінки доказу,

а саме - електронній банківській виписці за банківськими рахунками ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у формі Витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр Кредиторів) до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014».

Вказує на недопустимість дій суду апеляційної інстанції щодо зміни рішення місцевого суду без наявності на це жодної підстави, що, на думку заявника, є виходом за межі заявлених позовних вимог та фактичною зміною способу виконання судового рішення. У зв`язку із наведеним посилається на необхідність врахування висновку Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

Заявник також вказує, що суд апеляційної інстанції не застосував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 367/6344/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 607/5422/16-ц,

від 26 вересня 2019 року у справі № 520/4210/18-ц, від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, від 12 серпня 2021 року у справі № 910/17567/19-ц та інші.

АТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд стягнув грошові кошти на користь громадянина держави-терориста, який не повинен мати права на судовий позов, задоволення якого може сприяти фінансуванню загарбницької війни.

Відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому зазначено про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. Позивач зазначає, що його звернення із відповідними позовами в інших судових справах не призвели до ефективного захисту його порушеного права, а тому стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів є єдиним ефективним та належним способом захисту такого права.

Фактичні обставини справи

Відповідно до наданої електронної виписки за рахунками ОСОБА_1 , відкритими у АТ КБ «ПриватБанк», у формі Витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр Кредиторів) до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014», яка 10 вересня 2020 року засвідчена головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 та печаткою АТ КБ «ПриватБанк»

(т. 1 а. с. 55) встановлено, що станом на 17 листопада 2014 року на рахунках ОСОБА_1 обліковувалися, серед іншого, наступні грошові кошти:

1) запис № 6784: у колонці № 2 зазначено - ОСОБА_1 ; у колонці № 3 зазначено - НОМЕР_1; у колонці № 5 зазначено - USD; у колонці № 6 зазначено 481 209,86 дол. США; у колонці № 8 зазначено номер

договору - SAMDNWFD000;

2) запис № 6791: у колонці № 2 зазначено - ОСОБА_1 ; у колонці № 3 зазначено - НОМЕР_2; у колонці № 5 зазначено - USD; в колонці № 6 зазначено 140 260,57 дол. США, у колонці № 8 зазначено номер договору - SAMDNWFD800.

Суди також встановили, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами про повернення його банківських вкладів (справи № 201/6056/14-ц, № 201/3811/18-ц та № 175/4639/19).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та аргументи відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору

не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19.

На вказаний висновок також посилається Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 636/951/17.

З установлених судами обставин цієї справи відомо, що судовими рішеннями у справах № 201/6056/14-ц, № 201/3811/18 та № 175/4639/19 було встановлено відсутність доказів існування між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» правовідносин за договорами банківських вкладів № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року з особовим рахунком № НОМЕР_1 та № НОМЕР_10 від 20 січня 2014 року з особовим рахунком № НОМЕР_2 .

Разом із цим, у відповідності до досліджених судами доказів, наявних у матеріалах справи, на банківських рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , зберігаються кошти позивача, доступ до яких банком йому обмежено.

Вказана обставина також не заперечується й самим відповідачем, який, згідно доводів касаційної скарги, а також виходячи із позиції, висловленої ним під час розгляду цієї справи в судах першої та апеляційної інстанцій, зазначав про наявність факту укладення договору банківського вкладу між сторонами.

Разом із цим, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що під час розгляду усіх зазначених справ (№ 201/6056/14-ц, № 201/3811/18 та № 175/4639/19) АТ КБ «ПриватБанк» категорично не визнавав факт укладення з ОСОБА_1 зазначених банківських договорів. Зазначене, в свою чергу, не може вказувати на добросовісність відповідача, як учасника судового процесу, позиція якого є непослідовною.

Так, виходячи з того, що судовими рішеннями у іншій справі встановлено відсутність доказів існування між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» правовідносин за договорами банківського вкладу за рахунками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, та, водночас, зберігання на цих банківських рахунках належних позивачу коштів, доступ до яких банком йому обмежено, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував існування між цими самими сторонами ще одного судового провадження (справа № 175/1438/22), предметом спору у якому є стягнення грошових коштів (3 % річних та пені) за договорами банківського вкладу № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року

та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року.

Правильне вирішення спору у цій справі потребує визначення характеру спірних правовідносин та перевірки тієї обставини, чи виникло у АТ КБ «ПриватБанк» грошове зобов`язання на підставі договорів банківських вкладів № SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року

та № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, а тому висновок суду апеляційної інстанції про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є передчасним.

Крім цього, відповідно до наданої електронної виписки за рахунками ОСОБА_1 , відкритими у АТ КБ «ПриватБанк», у формі Витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр Кредиторів) до договору переведення боргу № б/н від 17.11.2014», яка 10 вересня 2020 року засвідчена головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 та печаткою АТ КБ «ПриватБанк»

(т. 1 а. с. 55) за номером рахунка НОМЕР_2 у колонці № 2 зазначено поряд із прізвищем позивача відмітка «ЧП», що може свідчити про внесення коштів позивачем як фізичною особою - підприємцем, що безпосередньо впливає на юрисдикцію цього спору.

В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини,

що не були встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин касаційна скарга є частково обґрунтованою, наведені заявником підстави касаційного оскарження знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження. Також перевірці підлягають обставини, від яких залежить визначення юрисдикції цього спору, що може бути підставою для обов`язкового скасування рішень у цій справі незалежно від наявності доводів сторін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті

411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд має врахувати викладене, визначитись із характером спірних правовідносин та правових норм, які їх регулюють, дати належну оцінку доводам і запереченням сторін й ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову суду апеляційної

інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Щодо клопотання відповідача про поворот виконання рішення суду

У грудні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Верховного Суду із заявою про поворот виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Враховуючи висновок суду касаційної інстанції про скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для вирішення питання про поворот виконання рішення суду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 444 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2023 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. І. Грушицький
Судді В. М. Ігнатенко І. В. Литвиненко Є. В. Петров В. В. Пророк