ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2024 року

м. Харків

справа № 638/4860/23

провадження № 22-ц/818/1128/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2023 року, постановлене під головуванням судді Агапова Р.О., -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що вона страждає на ряд невиліковних хвороб, що зумовлюють матеріальні витрати. Сума щомісячних витрат на лікування також доведена належними доказами, однак судом першої інстанції надані докази дослідженні не належним чином. Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач має стабільний дохід, у вигляді пенсії та заробітної плати, що приблизно складає 30 000,00 грн щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи, позивач отримує щомісячні виплати, що забезпечують її прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 15.08.1981 року серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №753951 від 01.12.2021 року ОСОБА_1 , 1961 року народження є інвалідом другої групи з 30.11.2021 року.

Згідно довідки про доходи №9520 5253 3274 1565, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області від 29.03.2023 року, розмір пенсії ОСОБА_1 за жовтень 2022 року березень 2022 року складає 17 993,71грн.

Позивачка є непрацездатною особою, інвалідність якої отримана під час перебування у шлюбі з відповідачем, у зв`язку з чим, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України є непрацездатною дружиною.

Згідно до довідки про доходи №9520 5253 3274 1565, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області від 29.03.2023 року, розмір пенсії позивача в березні 2023 року склав 3 479,60 грн.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 , 1958 року народження є інвалідом ІІІ групи з 07.09.2018 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_1 є власницею однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що з 15.08.1981 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та є пенсіонером за віком та інвалідом 2 групи. Вказує, що на теперішній час не працює. Розмір пенсії за останні шість місяців складає 17993,71 грн. З березня 2023 року позивач отримує пенсію у розмірі 3479,60 грн. Зазначає, що відповідач будь-якої допомоги не надає. Разом з тим, ОСОБА_2 є військовим пенсіонером та отримує пенсію в приблизному розмірі 10 000,0 грн. Також відповідач працює лікарем-терапевтом в Військово-медичному клінічному центрі Північного округу. Вказує, що 10 серпня 2021 року перенесла інфаркт. Після перенесеного інфаркту отримала інвалідність та була вимушена піти з роботи. На теперішній час єдиним джерелом існування є пенсія за віком. Вказує, що особистих доходів не вистачає для забезпечення нормального життєвого рівня та лікування. Після інфаркту потребує щоденного вживання ліків для підтримки здоров`я, двічі на рік проходження лікування в умовах стаціонару та тричі на рік контролю за станом здоров`я шляхом здавання аналізів, ЕКГ. На щоденні ліки та витрати на стаціонарне лікування позивач витрачає всю пенсію і постійно потребую матеріальної допомоги. Загальна сума вартості медичних препаратів на місяць складає 2641,37 грн, що є більш ніж половину доходів позивача.

Відповідно до статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно положень статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом війни 3-ї групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 та свідоцтвом про хворобу № 146 від 07.09.2018 року.

З довідки про доходи №9520 5253 3274 1565, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області 29.03.2023 року вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 за жовтень 2022 березень 2022 складає 17 993,71 грн. Розмір пенсії позивача в березні 2023 склав 3 479,60 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність - 2093 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час звернення до суду позивач отримує щомісячні виплати, що забезпечують її прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивачка ОСОБА_1 є особою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач є особою пенсійного віку та також має інвалідність.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова