КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/9432/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17370/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Осіпенко Л.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Новобудова», в якому просив: визнати незаконними дії ТОВ «Новобудова», що виразились у зміні ціни за послугу з управління багатоквартирним будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 1-Д від 27.12.2019 року; зобов`язати ТОВ «Новобудова» здійснити перерахунок вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, що нараховувалась ОСОБА_1 , як власнику квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 01.01.2022 року з розрахунку вартості послуги 7,80 грн. на місяць за 1 кв.м.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (а.с. 1-7).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 06.11.2019 року проведені збори співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , результати яких оформлені протоколом від 21.11.2019 року. На зборах було визначено ТОВ «Новобудова» управителем будинку, затверджено умови договору про надання послуг з управління будинком, обрано уповноважену особу - Аваляна К.Г. як діючого від імені співвласників будинку при укладенні, внесення змін та розірванні договору на управління будинком та уповноважено ТОВ «Новобудова» на укладання з підрядною організацією договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на умовах, погоджених сторонами та здійснювати розрахунки зі співробітниками.

27 грудня 2019 року ТОВ «Новобудова» та співвласники будинку в особі уповноваженої особи Аваляна К.Г. уклали договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 1 договору управитель зобов`язується надати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Згідно з п. 10 договору ціна послуг становить 7,80 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового приміщення у будинку. Пунктом 12 передбачено, що управитель щороку не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку договору звітує перед співвласниками про виконання кошторису витрат відповідно до пункту 15 цього договору та подає співвласникам новий кошторис витрат. Новий кошторис витрат погоджується співвласниками шляхом прийняття відповідного рішення у порядку, встановленому законом, з подальшим внесенням змін до цього договору. У випадку, якщо новий кошторис витрат співвласниками не погоджено, продовжує діяти раніше погоджений кошторис витрат, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до п. 17 повідомлення щодо рішень співвласників, прийнятих відповідно до законодавства, подаються особисто або надсилаються рекомендованим листом управителю уповноваженою особою співвласників. Внесення змін до умов цього договору здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди, якщо інше не передбачено цим договором (п. 22). Згідно з п. 28 договір набирає чинності з 01 січня 2020 року та укладається строком на один рік. Якщо один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік, із застосуванням умов формування кошторису на послуги управління багатоквартирним будинком, зазначених пунктом 40 цього договору (п. 29). Сторони погодили, що у разі пролонгації договору та/або зміни протягом строку дії договору витрат на управління будинком і поточний ремонт спільного майна будинку з об`єктивних, не залежних від управителя причин (зміна встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати або регульованих цін на електричну енергію для забезпечення функціонування спільного майна будинку, розміру податків та зборів та ін.), управитель має право змінити розмір витрат на управління багатоквартирним будинком, відповідно до законодавчих змін та/або здійснювати перерозподіл у структурі кошторису з доведенням такої інформації до відома співвласників один із способів, зазначених у пункті 15 договору (п. 40). Відповідно до п. 43 сторони погодили, що у разі ціни послуги з управління багатоквартирним будинком, управителем здійснюватиметься нарахування за послугу з моменту настання таких змін. При цьому, управитель повідомляє співвласників про зміну ціни послуги з управління багатоквартирним будинком у спосіб, відповідно до пункту 15 договору. Відтак, сторони досягли всіх істотних умов договору, зокрема, ціни послуги з утримання будинку та встановлена договором ціна послуг може бути змінена лише за домовленістю обох сторін шляхом внесення змін у договір.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 Авалян К.Г. помер. Починаючи з дати підписання договору і до дня подання позову зміни до договору не вносились. Водночас, відповідач, в порушення умов договору в односторонньому порядку змінив ціну договору: з січня 2022 року - до 9,26 грн. за 1 кв.м., з січня 2024 року - до 11,19 грн. за кв.м.

Вважав, що відповідач порушив умови договору, змінивши порядок ціни договору в односторонньому порядку, чим порушив права позивача (а.с. 1-7).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Новобудова» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві (а.с. 55).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 03 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цимейко Г.О. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила ухвалу суду скасувати, справу направити до Дарницького районного суду міста Києва для продовження розгляду (а.с. 57-58).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаному будинку співвласниками квартир ОСББ не створювалось. Натомість, 06.11.2019 р. проведені збори співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , результати яких оформлені протоколом від 21.11.2019 р. На зборах співвласники будинку визначили ТОВ «Новобудова» управителем будинку; затвердили умови договору про надання послуг з управління будинком та обрали уповноважену особу для укладання зазначеного договору - Аваляна К.Г. 27.12.2019 р. ТОВ «Новобудова» та співвласники будинку, в особі уповноваженого представника Аваляна К.Г., уклали договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 . Отже, співвласники, підписавши договір з відповідачем, передали функції з управління багатоквартирним будинком управителю - ТОВ «Новобудова». За своєю суттю укладений договір є цивільно-правовим договором про надання послуг. Тобто, фактично кожен з співвласників багатоквартирного будинку, як фізична особа, в особі законно обраної уповноваженої особи, уклав договір з відповідачем про надання послуг.

Відповідач, виконуючи взяті на себе за договором зобов`язання, порушив його істотні умови, змінивши в односторонньому порядку визначену ціну за послуги, які ним надаються. Таким чином, позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, який оплачує послуги відповідача відповідно до умов договору, звернувся до суду з метою захисту його прав, внаслідок порушення ТОВ «Новобудова» умов укладеного договору про надання послуг. Тобто, позивач не оскаржує рішення загальних зборів співвласників будинку, як вказав суд першої інстанції, предмет спору стосується порушення відповідачем умов договору про надання послуг.

Наведена судом першої інстанції практика Верховного Суду, а саме постанова від 02.02.2021 р. у справі №755/21681/15-ц не може бути застосована до справи, що розглядається. Так, у справі № 755/21681/15 позивач, звертаючись до суду з позовом до ОСББ «Тичини,16/2», просив: визнати недійсними загальні звітні збори ОСББ «Тичини,16/2» від 14 квітня 2013 року; визнати недійсними рішення, викладені в протоколі № 17 від 14 квітня 2013 року загальних звітних зборів співвласників ОСББ «Тичини - 16/2; визнати дії ОСББ «Тичини, 16/2» щодо використання коштів співвласників ОСББ «Тичини, 16/2», внесених співвласниками цього об`єднання протягом травня-грудня 2013 року до Фонду ремонту і обслуговування відповідно до рішень загальних зборів від 14 квітня 2013 року для проведення капітального ремонту конструкцій фундаменту будинку та прибудинкового парапету в будинку неправомірними, у зв`язку з не проведенням зазначених капітальних ремонтних робіт та розтратою вказаних коштів. Тобто, в наведеній судом першої інстанції справі позивач, як член ОСББ, оскаржував законність проведених в ОСББ загальних зборів та прийнятих на них рішень. Однак, у справі, що розглядається, позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, в якому ОСББ не створювалось, оскаржує порушення умов договору про надання відповідачем (як управителем будинку) послуг. При цьому, зазначений договір укладався уповноваженою особою (що не оскаржується позивачем), зокрема, в інтересах позивача.

Позовні вимоги № 2 та № 3 є взаємопов`язаними, оскільки без визнання незаконними дій відповідача, що виразились в односторонній зміні умов договору (ціни за послуги), неможливо просити суд зобов`язати ТОВ «Новобудова» провести перерахунок вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, що нараховувалась ОСОБА_1 . Відтак, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позовна вимога № 2 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а позовна вимога № 3 - цивільного (а.с. 57-58).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки позовна вимога щодо визнання незаконними дій ТОВ «Новобудова», що виразились у зміні ціни за послугу з управління багатоквартирним будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 1-Д від 27.12.2019 року найбільш наближена до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а отже повинна розглядатися за правилами господарського судочинства, а позовна вимога щодо зобов`язання ТОВ «Новобудова» здійснити перерахунок вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, що нараховувалась ОСОБА_1 , як власнику квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 01.01.2022 року з розрахунку вартості послуги 7,80 грн. на місяць за 1 кв.м. повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних,господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

За приписами частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за пунктами 1, 3 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Статтею 3 ЦПК України, зокрема, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання незаконними дії ТОВ «Новобудова», що виразились у зміні ціни за послугу з управління багатоквартирним будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , встановлену договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 1-Д від 27.12.2019 року; зобов`язати ТОВ «Новобудова» здійснити перерахунок вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, що нараховувалась ОСОБА_1 , як власнику квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 01.01.2022 року з розрахунку вартості послуги 7,80 грн. на місяць за 1 кв.м. (а.с. 1-7).

Посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 06.11.2019 року були проведені збори співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , результати яких оформлені протоколом від 21.11.2019 року. На зборах співвласники будинку визначили ТОВ «Новобудова» управителем будинку, затвердили умови договору про надання послуг з управління будинком та обрали уповноважену особу для укладання зазначеного договору - Аваляна К.Г. 27.12.2019 року ТОВ «Новобудова» та співвласники будинку, в особі уповноваженого представника Аваляна К.Г., уклали договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 . Отже, співвласники, підписавши договір з відповідачем, передали функції з управління багатоквартирним будинком управителю - ТОВ «Новобудова». Однак, відповідач, виконуючи взяті на себе за договором зобов`язання, порушив його істотні умови, змінивши в односторонньому порядку визначену ціну за послуги, які ним надаються (а.с. 1-7).

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який визначає правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

За положеннями частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 2 вказаного Закону).

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - ОСББ (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Відповідно до ч. 1 ст.10 цього Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: 1) розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним; 2) визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; 3) обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; 4) визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; 5) проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт; 6) визначення дати та місця проведення наступних зборів співвласників; 7) визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; 8) відключення будинку від мереж (систем) централізованого постачання комунальних послуг у порядку, встановленому законом, і визначення системи подальшого забезпечення будинку комунальними послугами, за умови дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; 9) прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (частина друга статті 10 Закону).

Стаття 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає права співвласників багатоквартирного будинку. За змістом пунктів 1, 2 частини першої цієї статті співвласники багатоквартирного будинку мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.

Разом з тим, за змістом пунктів 1, 5 частини першої статті 7 вказаного Закону, співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників.

Аналогічні вимоги містять положення частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору (частини перша - четверта статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Водночас, відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, регулюються Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору (частина перша статті 1, 9, пункт 1 частини другої статті 21 Закону № 2189-VIII).

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Тобто, надання управителем послуг з управління будинком породжує права та обов`язки між співвласниками багатоквартирних будинків і виконавцем таких послуг.

Таким чином, зважаючи на викладене, враховуючи що предмет спору стосується прав та обов`язків позивача - фізичної особи у межах здійснення ним як співвласником володіння, користування і розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, учасника правовідносин з надання житлово-комунальних послуг, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19 (провадження № 12-76гс20) та постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 760/25592/21 (провадження № 61-11499св24).

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви заявнику.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 рок підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова