_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1530/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, суд -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23.11.2023 року матеріали цивільної справи № 521/25739/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із батьком - передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

Вказана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Одеси 09.01.2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 року вказану справу передано судді Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17.01.2024 року провадження по справі було відкрито та запропоновано відповідачу та третій особі надати свої письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Також, було витребувано від органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради письмовий висновок щодо доцільності місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.02.2024 року до суду від представника відповідача адвоката Ульянова І.М. надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю./а.с.58/

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.03.2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 , об`єднано з первісним позовом та залучено за первісним та зустрічним позовами у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування./а.с.79/

28.05.2024 року від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, яким у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

23.07.2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, якою він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі передавати позивачу ОСОБА_1 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для спілкування з батьком у визначені часи./а.с.93/

До вказаної заяви про забезпечення позову, позивачем було надано Висновок Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітньої дитини від 27.05.2024 року, яким затверджено порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначені часи. У висновку зазначено, що згідно з заявою ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Одеської міської ради, вона не проти зустрічей батька з малолітньою донькою, але бажає, щоб зустрічі відбувалися у її присутності та без ночовок, тому що дитина ще мала./а.с.105/

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.07.2024 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено та зазначено, що вимоги заяви фактично є позовними вимогами іншого позову про встановлення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини./а.с.109/

Позивач ОСОБА_1 та його адвокат Голоденко Л.О. до судового засідання з`явились, первісний позов підтримали та просили задовольнити, у зустрічному позові просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась, в її інтересах з`явився адвокат Ульянов І.М., який вимоги зустрічного позву підтримав, просив задовольнити, та відмовити у первісному позові.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради - до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, письмово повідомлено суд, що у вирішенні всіх питань покладаються на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /до шлюбу « ОСОБА_4 »/ 21.11.2020 року уклали шлюб, який зареєстрований Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про що складено відповідний актовий запис за № 2873./ а.с. 17/.

За час шлюбу у сторін народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про народження від 26.05.2021 року серія НОМЕР_1 , батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.18/.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25.08.2022 року у справі № 947/15827/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.08.2022 року у справі № 94715617/22 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з дня пред`явлення позову 21.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн.40 коп./а.с.28/

Позивач в позовній заяві вказує, що сплачує вчасно аліменти та заборгованості не має, вказаний факт стороною відповідача не оспорюється.

Із пояснень позивача, наданих у судовому засіданні вбачається, що спільне життя з дружиною не склалося у зв`язку з її агресивною поведінкою у відношенні до нього та їх малолітньої дитини. Позивач зазначає, що з серпня 2021 року відповідач різко змінила відношення до доньки, почавши на неї голосно кричати, ображати, висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою, спочатку позивач намагався пояснити таку поведінку дружини її втомою, пов`язану з недоспаними ночами. Тому, він як батько дитини, частково взяв тягар по догляду за дитиною, щоночі прокидався, готовив дитині суміші, годував її, гуляв з нею, надаючи можливість дружині відпочити. Позивач неодноразово просив відповідачку змінити відношення до дитини, але всі прохання залишились поза уваги.

Позивач зазначає, що коли дитині виповнилось чотири місяці, відповідач, не розрахувавши силу, намагалась заспокоїти дитину, яка постійно плакала, та вивихнула руку доньці, внаслідок чого була змушена звертатись за медичною допомогою та дитині було накладено гіпс.

Зі слів позивача, 15.01.2022 року ОСОБА_2 без його відома, забрала дитину та покинула їх спільне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач звертався з заявою до правоохоронних органів.

На підтвердження вищевказаних пояснень позивача до позову було надано Довідка №28331 від 05.10.2021 року відділення екстреної травматологічної та хірургічної допомоги КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», з якої вбачається, що дитина ОСОБА_3 була на огляді ортопеда-травматолога з приводу вправлення підвивиха руки, накладено гіпс./а.с.21/

Факт звернення позивача до Одеського районного управління поліції № 1 з приводу з`ясування точного місця знаходження малолітньої дитини, яку самовільно вивезла мати в невідомому напрямку, підтверджується відповіддю Одеського районного управління поліції № 1 за № 0925 від 16.03.22р./а.с.22/.

Крім того, 14.02.2022 року позивач звертався до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо здійснення перешкод у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.23/.

Також, до позову було надано диск із доказами негативної поведінки матері щодо дитини, де записано нецензурні вислови відповідачки на адресу дитини/а.с.32/

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникали суперечки з приводу участі кожного із них у вихованні дитини, виникає непорозуміння щодо визначення місця проживання дитини, тому позивач змушений звернутись до суду та до органу опіки та піклування з заявою про розгляд питання щодо місця проживання дитини.

Як зазначено у ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд звертає увагу на той факт, що сторона відповідача ОСОБА_2 не скористалась своїми процесуальними правами та не надала суду відзив на первісну позовну заяву, в якому спростувала би доводи позивача або надала свої заперечення щодо викладених у позові фактів, крім того, надавши зустрічну позовну заяву, фактично обмежилась інформацією щодо хронологічних подій у сім`ї та посиланням на висновок органу опіки та піклування, не спростувавши доводи первісного позову, що може свідчити про погодження з обставинами, викладеними позивачем у позові та у поясненнях наданих у суді. Правом бути особисто присутньою у судовому засіданні та надавати свої пояснення, аргументи та доводи проти позову, не скористалась.

Таким чином, позиція ОСОБА_2 , як відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом є недоведеною, окрім посилання на висновок органу опіки та піклування та відмови визнання позову, без надання належних доказів на підтвердження задоволення саме зустрічного позову.

Згідно із ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19, зазначено, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини, складеним органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.02.2024 року за № 0456/01-20 вбачається, що на підставі наданих документів та враховуючи результат бесіди з матір`ю дитини та батьком, обстеження житлово-побутових умов проживання, згідно чинного законодавства та виходячи з інтересів дитини, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 ./а.с.62/

Як вбачається зі змісту висновку, на момент його складання - 19.02.2024 року, зазначено, що мати дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом з малолітньою донькою за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, в матеріалах справи є довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 22.11.2023 року з якої вбачається, що згідно з відомостями Департаменту, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться знятою з реєстрації місця проживання від 17.05.2023 року з адреси: АДРЕСА_1 , без подальшої реєстрації на території м.Одеси./а.с.35/.

Також, в матеріалах справи є Витяг з реєстру територіальної громади, з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.12.2023 року зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_3 ./а.с.66/

Крім того, в матеріалах справи є довідка-відповідь Одеського районного управління поліції № 1 про те, що на розгляді ювенальної поліції № 1 ГУНП в Одеській області знаходиться звернення щодо з`ясування точного місця знаходження малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2021 року народження, та прийняття заходів до ОСОБА_2 ,1997 року народження, яка самовільно вивезла в невідомому напрямку малолітню доньку та здійснювала домашнє насилля відносно заявника та їх спільної дитини./а.с.22/.

Таким чином, органом опіки та піклування не з`ясовано місце реєстрації мати дитини ОСОБА_2 , внаслідок чого у висновку вказано невірні відомості щодо реєстрації її місця проживання, що має значення по справі.

Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 (із змінами та доповненнями), реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації з попереднього місця проживання, але якщо батьки дитини, яка не досягла 14 років, проживають за різними адресами, для реєстрації її місця проживання разом з одним із батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Згідно ст.11 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласників) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів, що власники житла за адресою: АДРЕСА_2 згодні, щоб вона та малолітня дитина проживали та були зареєстровані за вказаною адресою, та факт її звернення до ЦНАПу із заявою про реєстрацію місця проживання дитини та отримання відмови. Відсутні докази наміру зареєструвати малолітню дитину за фактичної реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 . Доказів на спростування цього суду надано не було.

Зокрема, органом опіки та піклування не з`ясовано чи має мати дитини на праві власності житло, кому належить на праві власності житло за адресою - АДРЕСА_2 , оскільки з висновку вбачається, що мати та малолітня дитина там проживають, але реєстрації за вказаним житлом ОСОБА_2 не має, оскільки її зареєстрованим місцем проживання зазначене інше житло - АДРЕСА_3 , яке теж до речі невідоме кому належить на праві власності та чи вона там проживає.

Фактично, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має реєстрації місця проживання на протязі 3,5 років, стабільного житла відповідач не має, протилежних доказів суду не надано.

Крім того, матір`ю дитини ОСОБА_2 лише 05.02.2024 року було укладено Декларацію № 0001-28НХ-5ХАО з лікарем Амбулаторії педіатрії «Дитина та Родина» для надання первинної медичної допомоги малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якої фактично більше 3х років, безпосередньо перед наданням висновку органу опіки та піклування від 19.02.2024 року, інших доказів суду не надано./а.с.65/

У висновку вказано, що ОСОБА_2 виховує малолітню дитину ОСОБА_5 сама. У вихованні дитини активну участь приймають баба та дід зі сторони матері. Мати перебуває у декретній відпустці та отримує аліменти від батька на утримання дитини, тобто самостійного заробітку немає.

Представник позивача звертає увагу суду на той факт, що позивач звертався до органів опіки та піклування для підготування ними висновку щодо визначення місця проживання дитини. До своєї заяви, позивач надав аналогічні докази, як і до позовної заяви, в тому числі довідку з місця проживання, довідку КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня», диск із доказами аморальної поведінки відповідача відносно дитини, використовуючи нецензурні слова, ображаючи дитину. Під час безпосереднього засідання комісії з питань захисту дитини, позивач акцентував увагу на вищевказаних доказах, та на тому, що вона не має постійного місця проживання та стабільного доходу.

Разом з тим, органами опіки та піклування зазначені факти не досліджувались, мотивів їх відхилення у висновку не зазначено, а отже вказаний висновок не може бути прийнято як об`єктивний та достовірний доказ доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Проте, судом у судовому засіданні було досліджено диск, з якого вбачається негативне ставлення матері до дитини, що є порушенням моральних принципів здійснення матір`ю своїх прав та виконання обов`язків, які повинні ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, захисту і безпеки дитини.

Крім того, суд зауважує, що побутові умови можливо встановити безпосередньо під час огляду житла, а от зв`язок дитини з матір`ю, ставлення матері до дитини, її поведінка до дитини мала би встановлюватися на підставі висновку психолога щодо психоемоційного зв`язку дитини з кожним із батьків, допиту сусідів як свідків, які зі слів позивача, скаржились йому на погане ставлення до дитини з боку матері.

Суд констатує наявність особистісного конфлікту між батьками дитини, який призводить до неможливості визначити місце проживання дитини з одним із батьків за згодою сторін та погіршує виховання дитини, яка потребує уваги як з боку матері так і з боку батька.

Суд наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батьків та їх поведінки, що може призвести до порушення прав малолітніх дітей.

Першочергове значення у спірних правовідносинах має об`єктивне встановлення фактичних обставин для справедливого розгляду справи та розв`язання спору на користь дитини.

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 8 ст.7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18), сформульовано висновки, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Верховний Суд зауважує, що практика гендерної нерівності батьків не підтримується міжнародними правовими інституціями, зокрема і ЄСПЛ, та актуальною практикою Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16.02.2024 року по справі № 465/6496/19 зазначає: «Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2).

Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

До відзиву на зустрічний позов позивачем було надано висновок органу опіки та піклування, складений Хаджибейською районною адміністрацією Одеською міської радою від 27.05.2024 року за зверненням ОСОБА_1 про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, яким встановлено дні тижня та часи перебування дитини з батьком, з врахуванням думки матері без ночовок. Однак, відповідачка категорично відмовляє батьку у спілкування з дитиною, тому даний графік побачень не виконується.

Отже, суд вважає, що кожен із батьків бажає, щоб дитина проживала з ним, необхідно застосування моделі спільної фізичної опіки батьків щодо дитини з почерговим проживанням або встановленням графіку побачень з кожним із батьків, яка сприятиме співпраці батьків та забезпечить належне виховання та задоволення потреб дитини, тому з огляду на те, що в добровільному порядку графік побачень не виконується, необхідно рекомендувати позивачу звернутися до суду з позовом про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини.

Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на виховання дитини обома батьками у взаємодії, тому зважаючи на таку форму участі батьків у вихованні дитини, вимоги первісного та зустрічного позовів щодо конкретного встановлення місця проживання з одним із батьків, не призведуть до ефективного вирішення спору та не будуть відповідати потребам та інтересам дитини, тому не підлягають до задоволення.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позову є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання про судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи відмову у задоволенні вимог первісного та зустрічного позовів, судові витрати необхідно залишити за сторонами.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157, 158, 160, 161 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини відмовити.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2024 року.

Суддя М. В. Гниличенко