Справа № 177/2568/24
Провадження № 2/177/1286/24
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

18 грудня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Кантилович К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №177/2568/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

встановив:

В жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 22.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200512697 щодо кредитування, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 9 150, 00 грн, з встановленим строком користування з 22.04.2016 року по 22.04.2021 року, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджі Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 23.10.2024 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 26 902, 86 грн, з яких: 8 881, 07 грн - заборгованість за кредитом; 18 021, 79 грн - заборгованість за відсотками. На підставі ст. 625 ЦК України позивачем на суму боргу були нараховані 3 % річних - 2 423, 89 грн та інфляційні втрати - 11 735, 52 грн.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 41 062,27 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі і витрати на правничу допомогу. Також позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову, посилаючись на наявність тривалого спору щодо приналежності права вимоги кредитору.

Ухвалою суду від 31.10.2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовні заяві просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - kv.dp.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

22.04.2016 року ОСОБА_1 підписала Заяву №200512697, у якій міститься пропозиція (оферта) ПАТ «Банк Михайлівський» укласти з нею Кредитний договір на зазначених умовах та Договір про надання та використання платіжної картки на зазначених умовах. Сума кредиту 9 150, 00 грн. Відповідач під підпис ознайомилася із довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, а також Тарифами продукту «Прибуткова картка + Кредитка/Зарплатна». Процентна ставка за кредитом становить 58,8% річних, яка нараховується на залишок заборгованості за кредитом. Банк видав відповідачу платіжну картку та встановив на ній кредитний ліміт в сумі 50 000,00 грн. Тієї ж дати, 22.04.2016 року ОСОБА_1 підписала Договір добровільного страхування життя з товариством з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ ЛАЙФ».

20.07.2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) уклали договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, за змістом пункту 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до, зокрема, позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за, зокрема, кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.

Суд констатує, що Додаток №1 до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги, укладеного 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», в матеріалах справи відсутній.

Натомість позивачем до позовної заяви додано Витяг з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 10.07.2020 року, де зазначено, зокрема: П.І.Б. відповідачки, номер та дата кредитного договору, суми виданого кредиту, загального залишку заборгованості, заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по доходам. Разом з тим, згаданий вище Витяг не підписаний представником ПАТ «Банк Михайлівський».

Як встановлено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст. 514 ЦК України та п. 2 договору №7_БМ 20.07.2020 року.

Встановлюючи ту обставину, чи існували права кредитора у ПАТ «Банк Михайлівський» по відношенню до відповідачки ОСОБА_1 щодо повернення заборгованості за кредитним договором № 200512697 від 22.04.2016 року на момент укладення між ним та позивачем Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року та його виконання, суд виходить з наступного.

На підтвердження укладення Кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою позивач надав підписану відповідачкою Заяву № 200512697 від 22.04.2016 року.

У пункті 3.1 зазначеної Заяви вказано, що відповідачка погодилася з тим, що прийняття Банком її оферти будуть дії Банку по наданню їй кредиту, відкриттю їй кредитного рахунку та зарахуванню на нього кредиту (його частини), здійснені протягом 30 календарних днів з дати цієї Заяви.

Частиною другою статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин першої та другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі частиною другою статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на наведені вище норми права та зміст пропозиції (оферти), що міститься у Заяві № 200512697 від 22.04.2016 року, підписаній відповідачкою на бланку, який очевидно був розроблений і наданий ПАТ «Банк Михайлівський», останній мав прийняти таку пропозицію (вчинити акцепт) шляхом надання відповідачці кредиту, відкриття їй кредитного рахунку та зарахуванню на нього кредиту (його частини) у встановлений у цій пропозиції (оферті) строк.

Однак, належні та допустимі докази акцептування пропозиції відповідачки, тобто докази надання відповідачці кредиту, а саме зарахування кредитних коштів на її кредитний рахунок, у матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що підписані відповідачкою заява (пропозиція) про укладення договору, анкета позичальника, у якій викладені наміри отримати кредит, графік платежів, де зазначені дати майбутніх платежів у разі отримання кредиту, та договір добровільного страхування життя не є належними та допустимими доказами укладення кредитного договору і, тим більше, отримання кредитних коштів.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, серед іншого, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд встановлює на підставі доказів (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

У постанові від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75(в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Разом з тим, у згаданій постанові Верховний Суд зазначив також, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У цій справі суд дослідив надані позивачем банківські виписки по особовим рахункам на 616 аркушах за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року.

Суд констатує, що у вказаних банківських виписках містяться записи про банківські операції у період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року включно. За період з 22.04.2016 (дата, зазначена у Заяві №200512697 про видачу кредиту) до 27.07.2020 року записи про банківські операції відсутні.

Разом з тим, інших документів, що підтверджують видачу ПАТ «Банк Михайлівський» кредитних коштів ОСОБА_1 до позовної заяви не додано.

Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів укладення кредитного договору та надання відповідачці кредитних коштів на його виконання.

Відповідно, обставина переходу права вимоги щодо ОСОБА_1 за Кредитним договором від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача згідно Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року не підтверджується доказами у справі, оскільки відступлення права вимоги може бути лише щодо дійсної вимоги.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач дійсно отримала у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 9 150, 00 грн, розмір відсотків, а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200512697 від 22.04.2016 року у загальному розмірі 41 062, 27 грн, у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю.

Подана представником відповідача заява про застосування строку позовної давності, яку суд не бере до уваги з огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 280 ЦПК України, ст.ст.526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Лященко