ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8979/24 Справа № 199/3504/24 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренко О. А. на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

02 травня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною позовною заявою. В обґрунтування посилався на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.01.2010 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружні стосунки між ними припинені, останнім часом між нею та відповідачем немає взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. Протягом останніх років їх сімейне життя погіршувалося, кожен має діаметрально протилежні погляди на життя. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе на думку позивача збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просила розірвати шлюб.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 року позовні вимоги задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 16 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2 розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі, що складаються з судового збору, в розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на те, що 10 червня 20234 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Жодним чином апелянт не був повідомлений про вказану ухвалу та взагалі про відкриття даної справи. Відповідач не отримував повістки про виклик до суду.

Жодним належним чином суд не повідомив відповідача ні про існування відкритого судового провадження, в матеріалах справи відсутні будь які зворотні повідомлення про те, що відповідач сповіщений належним чином та не подав до суду свої міркування щодо позову, проте це не стало перешкодою для суду ухвалити рішення. Відповідач не був повідомлений про судовий розгляд, він відповідно не міг подати і заперечення на позовну заяву та надати пояснення на час винесення судового рішення.

Також,зазначає що подружжя має неповнолітнього сина, та розірвання шлюбу негативно вплине на його психічне здоров`я.

29 листопада 2024 року представником відповідача до апеляційного розгляду подану заяву про надання шестимісячного строку для примирення подружжя, задля можливості збереження сім`ї, зазначає, що у сім`ї є неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повинен проживати в повній сім`ї.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 адвокат Сидоренко О. А. та представник ОСОБА_2 -адвокат Нестеченко Д.С..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 січня 2010 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечило б їх інтересам.

Із такими висновками суду можливо погодитися з огляду на наступне.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Посилання на те, що не враховано інтереси дитини, яка повинна проживати у повній сім`ї, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Такий висновок узгоджується з положеннями ст. 24 та частинами 3, 4 ст. 56 СК України .

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що розірвання шлюбу між ним та позивачем суперечить інтересам дитини, оскільки припинення шлюбних відносин не впливає на обсяг батьківських прав, а саме право одного з батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, а другий з колишнього подружжя не може йому в цьому перешкоджати. Усі питання виховання та утримання дитини після припинення шлюбно-сімейних відносин вирішуються за взаємною згодою батьків, або в судовому порядку. Крім того, позивач не заявляла позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з нею після розірвання шлюбу.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Згідно з правилами, визначеними пунктом 4 частини 6 статті 19 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу є малозначними та підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 279 ЦПК України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є: справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно зі статтею 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В силу статті 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомлення (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

За змістом указаних норм права малозначні справи, тобто справи з ціною позову, яка не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи

незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути розглянуті судом у порядку спрощеного позовного провадження.

Такі справи можуть бути розглянуті без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні, повістки про виклик у судове засіданні при розгляді справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін не направляються сторонам по справі.

Матеріали справи містять супровідний лист від 10.06.2024 про направлення на адресу відповідача копію ухвали, позовної заяви та доданих матеріалів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушив процесуальний порядок, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з моменту звернення відповідача ОСОБА_1 зі скаргою, а саме з серпня 2024 року та до теперішнього часу пройшло більше чотирьох місяців, відповідачем не надано доказів, що він намагався зберегти шлюб. Для збереження шлюбу, було достатньо часу та сторони мали таку можливість, але не примирилися, позивач не відмовився від позову. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що лише бажання відповідача ОСОБА_1 не є достатньо підставою для надання строку для примирення сторін за встановлених обставин, а суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя.

Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18. від 30.05.2019 року у справі № 442/6319/16-ц, від 26.11.2018 року у справі № 761/33261/16-ц.

Відповідно до статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111СК України).

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено правовий висновок по застосуванню статті 111 СК України, та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що призначення строку для примирення у даному випадку суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, оскільки позивачка визначилася зі своєю позицією щодо предмету спору, що у свою чергу виключає вжиття заходів щодо примирення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судових рішень з ухваленням нових немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренко О. А. залишити без задоволення.

Рішення Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: