Провадження №: 6/755/1982/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про примусове проникнення до житла, божник: ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», -

у с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В. звернувся до суду із поданням про проникнення до житла, у якому просить дозволити приватному виконавцю та іншим особам, які приймають участь у проведенні виконавчих дій, примусово проникнути до житла боржника - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги подання мотивовано тим, що на виконанні приватного виконавця знаходиться два виконавчі провадження (НОМЕР_1, НОМЕР_2) за виконавчими листами №755/13506/23 виданими Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 205466,91 грн., витрат по сплаті судового збору у сумі 3081,86 грн. та витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скаргу в сумі 9245,59 грн. Виконавчі провадження у зазначених ВП відкриті постановами приватного виконавця від 09.07.2024 року. Лист з постановами про відкриття виконавчих проваджень, надісланий на адресу боржника, повернуто Укрпоштою за закінченням терміну зберігання. Рішення боржником не виконане, декларацію не подано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Виконавцем встановлено, відсутність у боржника грошових коштів, рухомого майна та інших цінностей, на які можливо звернути стягнення. Постановами приватного виконавця від 09.07.2024 року накладено арешт на кошти боржника. Боржник має відкриті рахунки в АТ КБ «Приватбанк», АБ «Південний», та АТ «Сенс Банк», однак залишок грошових коштів на рахунках боржника відсутній. В інших банківських установах боржник відкритих рахунків не має, цінними паперами не володіє, зброї у власності не має, транспортних засобів за боржником не зареєстровано. За інформацією державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за боржником майно не зареєстроване. За даними Державного суднового реєстру України, за боржником морські та річкові транспортні засоби не зареєстровано. Разом з цим, за боржником на праві власності зареєстрована квартира АДРЕСА_1 . 20.09.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт зазначеної квартири. Вимогою від 23.09.2024 року, боржника було зобов`язано надати доступ до приміщення квартири, з метою проведення огляду та здійснення виконавчих дій, які повинні були відбутись 30.09.2024 року з 08:00 до 08:30 год. 30.09.2024 року приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою боржника, з метою проведення виконавчих дій, однак у зазначений час за вказаною адресою боржник був відсутній, доступу до квартири надано не було. Відсутність доступу до квартири для проведення огляду об`єкту нерухомості та здійснення виконавчих дій, невиконання боржником вимог приватного виконавця без поважних причин, свідчить про свідоме ухилення від виконання рішення суду. Незважаючи на вихід за адресою нерухомого майна, яке належить на праві власності боржнику, виконавцю не можливо здійснити перевірку майнового стану боржника, виявити інше майно та кошти, що належать боржникові, та на які можливо звернути стягнення, з причини незалежних від приватного виконавця. Примусове проникнення до житла боржника, залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржнику. Оскільки квартира належить на праві власності боржнику, наявні обґрунтовані підстави вважати, що в квартирі знаходиться майно та/або кошти боржника, на які можливо звернути стягнення. Також, у разі подальшого звернення стягнення на вказаний об`єкт нерухомості, для об`єктивної оцінки вартості при примусовій реалізації, необхідно забезпечити доступ приватного виконавця до житла належного боржнику.

Статтею ст. 439 ЦПК України, передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився.

Суд, вивчивши подання про примусове проникнення до житла та додатки до нього, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2024 року у справі №755/13506/23 відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.06.2024 року у справі №755/13506/23, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року скасоване. Позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитом у розмірі 205 466,91 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3081,86 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг у розмірі 9 245,59 грн.

25.06.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва видано два виконавчі листи №755/13506/23: про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у розмірі 205466,91 грн. та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3081,86 грн.; про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг у розмірі 9245,59 грн.

За вказаними виконавчими листами приватним виконавцем Ляпіним Д.В. 09.07.2024 року відкриті виконавчі провадження №75473540 та №75473636.

Постановою приватного виконавця від 09.07.2024 року об`єднано виконавчі провадження №75473540, №75473636 у зведене виконавче провадження №75490249.

До подання приватного виконавця додано список згрупованих відправлень, фіскальний чек та копію поштового конверту, зі змісту яких вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 була направлена кореспонденція зі штрихкодом Укрпошти 076, яка повернулась без вручення адресату з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно доданих до подання приватного виконавця матеріалів стосовно боржника:

- фізичну-особу підприємця знято з обліку у контролюючих органах;

- інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в державному реєстрі відсутня;

- особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу;

- інформація про божника як власника пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств відсутня;

- транспортних засобів за боржником не зареєстровано;

- власником зброї божник не є.

Постановою приватного виконавця від 09.07.2024 року накладено арешт на кошти боржника, однак виявлені рахунки, відкриті на ім`я боржника, залишків коштів не містять.

За змістом копії договору купівлі-продажу від 15.10.2014 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржник є власником квартири АДРЕСА_3 .

Постановою приватного виконавця від 20.09.2024 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

Постановою приватного виконавця від 23.09.2024 року здійснено опис та арешт квартири АДРЕСА_3 .

За змістом вимоги Приватного виконавця від 23.09.2024 року, виконавець вимагав від боржника бути присутнім та надати доступ до квартири з метою проведення огляду та здійснення виконавчих дій, які відбудуться з 08:00 до 08:30 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з цим, у матеріалах подання відсутні дані про те чи було вручено боржнику відповідну вимогу приватного виконавця та чи було таке вручення своєчасним.

Згідно акту приватного виконавця від 30.09.2024 року, у зазначений час (з 08:00 до 08:30 2024 року) за вказаною адресою ( АДРЕСА_2 ) боржник відсутній, доступу до квартири надано не було. При проведенні перевірки здійснювалась фото- та відеофіксація.

Разом з цим, до подання приватного виконавця відповідної фото- та відеофіксації не додано, а акт складений лише за участі самого приватного виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Недоторканність житла є однією з конституційних та конвенційних гарантій громадян.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно із ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно із п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 25.06.2018 у справі за № 678/282/16-ц.

Водночас, суд, при вирішенні спірного питання враховує пропорційність втручання в особисті права людини, з метою дотримання відповідного балансу між приватним та суспільним інтересом.

Так, примусове проникнення до житла є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій і може застосовуватися лише за тих обставин, коли виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, ухвала суду про проникнення до володіння боржника має бути вмотивована, що вказує на те, що суб`єкт такого подання має надати суду належні, допустимі, достовірні докази, що свідчать про те, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до володіння боржника. Також, виконавець має надати докази, які підтверджують перешкоджання вільному доступу виконавця до володіння боржника.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини вчинення перешкод у проведенні виконавчих дій. Виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що відсутні докази на підтвердження фактичної обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження, адже постанови про відкриття ВП повернулись за закінченням терміну зберігання.

Боржник, як відповідач у справі №755/13506/23 не приймав участі, ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Сам по собі факт відсутності у боржника будь-якого іншого рухомого майна, коштів та доходів не може свідчити про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду за відсутності доказів його фактичної обізнаності у наявності відкритого виконавчого провадження.

Також у матеріалах подання відсутні докази обізнаності боржника про необхідність бути присутнім 30.09.2024 року у квартирі та надати приватному виконавцю доступ до приміщення квартири, що вказує на відсутність підстав вважати, що боржник добровільно не надає доступу до житла та перешкоджає приватному виконавцю у такому доступі.

Виходячи з вказаного та аналізуючи надані документи, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних та достатніх доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду та чинення приватному виконавцю дійсних перешкод у доступі до житла, що в сукупності з вжиттям приватним виконавцем інших першочергових заходів виконавчого провадження, свідчило б про наявність достатніх підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. про примусове проникнення до житла боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 259-261, 353-355, 439 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про примусове проникнення до житла, божник: ОСОБА_1 , стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 17.12.2024 року.

Суддя -