ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7474/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Колесника О.М.
при секретарі Малишенко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства „Артемсіль", 3-тя особа: тимчасово виконуючий обов`язки директора Державного підприємства „Артемсіль" Паньков Андрій Анатолійович про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства „Артемсіль", 3-тя особа: тимчасово виконуючий обов`язки директора Державного підприємства „Артемсіль" Паньков Андрій Анатолійович про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, щоз 19.04.2019 року позивач працював на ДП «Артемсіль» та 14.02.2024 року, відповідно до Наказу №27 від 25.03.2024 року «Про припинення трудового договору», був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. При звільненні відповідач не провів розрахунок по заробітній платі та не виплатив компенсацію за 66 днів невикористаної відпустки.
Позовної заяви стосуються періоду заборгованості по заробітній платі з 01.07.2023 року по день звільнення 14.02.2024 року, компенсації невикористаної відпустки за 66 днів, а також моральної шкоди у зв`язку із непроведенням остаточного розрахунку при звільненні.
При розгляді справи №753/1319/23 у Дарницькому районному суді м. Києва ДП «Артемсіль» у якості доказу невиплати заробітної плати своїм Листом до суду від 29.11.2023 року повідомляє про нібито існування Наказу від 15.06.2022 року №79К «Про призупинення дії трудового договору», яким з 16.06.2022 року з більшістю працівників призупинені трудові відносини. При цьому, відповідач не зазначає, чи стосується цей наказ саме позивача, а з самого тексту наказу цього не вбачається. В той же час у даному листі відповідач зазначає, що з метою забезпечення сталого функціонування ДП «Артемсіль» з частиною працівників дію трудових договорів не було призупинено, зазначені працівники працюють дистанційно. Наказ від 15.06.2022 року №79К був наданий підприємством до суду без Додатку до нього - «Переліку працівників щодо яких призупиняються трудові відносини». Про даний факт позивач дізнався при ознайомленні з матеріалами справи 05.01.2024 року у Дарницькому районному суді м. Києва. З вказаним Наказом від 15.06.2022 року №79К та Додатком до нього ДП «Артемсіль» позивача не ознайомлювало.
Листами від 20.07.2022 року та 15.09.2022 року позивач та його адвокат зверталися до керівництва ДП «Артемсіль», а також до Міністерства економіки України, з метою пошуку підприємства.
Листом від 29.04.2024 року позивач звернувся до відповідача на поштову та електронну адресу про ознайомлення його з наказом від 15.06.2022 року №79К та Додатком до нього, однак відповідь не була отримана.
При цьому позивач, зазначає, що був звільнений лише з 14.02.2024 року Наказом №27 від 25.03.2024 року, а також не перебував у відпустці без збереження заробітної плати на підставі ст.12 ч.3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Невиплата заробітної плати з боку ДП «Артемсіль» за період з 01 липня 2023 року по 14 лютого 2024 року складає 252 807,38 грн., а невиплата компенсації невикористаної відпустки за 66 днів складає 73 373,92 грн. Загалом відповідачем не проведено розрахунок при звільненні на суму 326 181,30 грн.
Крім того, вказав, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоди, яку він оцінює у розмірі свого місячного посадового окладу 33 815 грн.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив суд їх задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву та інших заяв з процесуальних питань від нього до суду не надходило.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, з 19.04.2019 року позивач працював на ДП «Артемсіль» та 14.02.2024 року, відповідно до Наказу №27 від 25.03.2024 року «Про припинення трудового договору», був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. При звільненні відповідач не провів розрахунок по заробітній платі з 01.07.2023 року по день звільнення 14.02.2024 року та не виплатив компенсацію за 66 днів невикористаної відпустки.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Вимогами статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Положеннями статті 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).
При розгляді справи №753/1319/23 у Дарницькому районному суді м. Києва ДП «Артемсіль» у якості доказу невиплати заробітної плати своїм Листом до суду від 29.11.2023 року повідомляє про нібито існування Наказу від 15.06.2022 року №79К «Про призупинення дії трудового договору», яким з 16.06.2022 року з більшістю працівників призупинені трудові відносини. При цьому, відповідач не зазначає, чи стосується цей наказ саме позивача, а з самого тексту наказу цього не вбачається. В той же час у даному листі відповідач зазначає, що з метою забезпечення сталого функціонування ДП «Артемсіль» з частиною працівників дію трудових договорів не було призупинено, зазначені працівники працюють дистанційно. Наказ від 15.06.2022 року №79К був наданий підприємством до суду без Додатку до нього - «Переліку працівників щодо яких призупиняються трудові відносини». Про даний факт позивач дізнався при ознайомленні з матеріалами справи 05.01.2024 року у Дарницькому районному суді м. Києва. З вказаним Наказом від 15.06.2022 року №79К та Додатком до нього ДП «Артемсіль» позивача не ознайомлювало.
Позивач у судових засіданнях зазначив, що у липні 2022 року він перестав отримувати заробітну плату та листами від 20 липня 2022 року та від 15 вересня 2022 Листами від 20.07.2022 року та 15.09.2022 року він та його адвокат зверталися до керівництва ДП «Артемсіль», а також до Міністерства економіки України, з метою пошуку підприємства.
Листом від 29.04.2024 року позивач звернувся до відповідача на поштову та електронну адресу про ознайомлення його з наказом від 15.06.2022 року №79К та Додатком до нього, однак відповідь не була отримана.
При цьому позивач, зазначає, що був звільнений лише з 14.02.2024 року Наказом №27 від 25.03.2024 року, а також не перебував у відпустці без збереження заробітної плати на підставі ст.12 ч.3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.
Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.
У даному випадку спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконувати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.
Відповідачем ніяким чином не доведено, що він перебував в таких обставинах, при яких не міг надати позивачу, як працівнику, який займає керівну посаду ДП «Артемсіль», будь-яку адміністративну роботу та що він не міг виконувати таку роботу. Посада «Перший заступник директора», яку займав позивач, відноситься до підрозділу апарату управління, тобто він може виконувати будь-яку адміністративну роботу, як інші працівники апарату управління, але роботодавець йому такої роботи не запропонував.
В той же час невиплата поточної заробітної плати під час дії воєнного стану не звільняє роботодавця від обов`язку своєчасного розрахунку з працівником при звільненні.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про невиплату заробітної плати за період з 01 липня 2023 року по 14 лютого 2023 року, позивач вказував на те, щокерувався розміром його окладу у сумі 33 815,00 грн., зазначеним в Наказі №27 від 25.03.2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)», а також кількістю днів невикористаної відпустки, зазначеною в даному наказі. Таким чином заборгованість по заробітній платі з боку ДП «Артемсіль» перед позивачем за період з 01 липня 2023 року по 14 лютого 2024 року складає 252 807,38 грн., а невиплата компенсації невикористаної відпустки за 66 днів складає 73 373,92 грн.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Обов`язок доведення в трудових спорах покладається саме на роботодавця. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц.
Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Враховуючи, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, на підставі чого позивачу не було невиплачено заробітну плату в період з 01 липня 2023 року по 14 лютого 2024 року та компенсацію за невикористану відпустку у 66 днів, суд погоджується з розрахунками заборгованості зробленими позивачем та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДП «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 заборгованості про заробітній платі за вказаний період у розмірі 252 807,38 грн. та компенсації за невикористану відпустку за 66 днів у розмірі 73 373,92 грн. Вказана сума визначені без урахування податків та зборів.
Позивач у позовній заяві також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 33 815 грн.
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що незаконними діями відповідача йому спричинено значної моральної шкоди, яка виражена у відсутності протягом тривалого часу грошових коштів на існування.
Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Стаття 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України/є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин.
Оскільки, встановлено, що відповідачем були порушені трудові права позивача, суд, враховуючи ступінь моральних страждань позивача, які вимагали додаткових зусиль для організації життя останнього, приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.
На підставі викладеного та керуючись статями 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства „Артемсіль", (ідентифікаційний код 00379790) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 252 807 грн. 38 коп. заборгованості заробітної плати за період з 1.07.2023 року по 14.02.2024 року з відрахуванням податків і належних платежів згідно діючого законодавства, 73 373 грн. 92 коп. компенсації за невикористану відпустку за 66 днів з відрахуванням податків і належних платежів згідно діючого законодавства, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 336 181 грн. 30 коп., в задоволенні стягнення решти суми відмовити.
Стягнути з Державного підприємства „Артемсіль", (ідентифікаційний код 00379790) на користь ОСОБА_1 1 211 грн. 20 коп. судового збору.
Стягнути з Державного підприємства „Артемсіль", (ідентифікаційний код 00379790) на користь держави 2 422 грн. 40 коп. судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дарницького районного суду м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення, а учаснику справи, якому не було вручене повне заочне рішення в день його проголошення - протягом 20 днів з дня вручення його повного тексту заочного рішення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тесту заочного рішення.
Повний текст заочного рішення виготовлено 13.12.2024 року.
Суддя :