479/1550/23
2/479/120/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі : головуючої судді Репушевської О.В.;

за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Криве Озеро в порядку загального позовного провадження цивільну справу №479/1550/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком,

учасники провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа орган опіки та піклування в особі

Кривоозерської селищної ради Миколаївської області,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, відповідно до якої просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 17 вересня 2011 року виконкомом Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №06. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони перестали знаходити взаєморозуміння та мають різні погляди на життя, тому спільний побут не ведуть та проживають окремо. Сімейно - шлюбні стосунки сторони не підтримують, сам шлюб носить формальний характер. Після припинення шлюбних відносин їх спільний син ОСОБА_5 виявив бажання проживати з батьком, донька залишилася проживати з матір`ю. В зв`язку з викладеним позивач просить шлюб розірвати, та визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2017 року народження, біля нього.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив шлюб розірвати та визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2017 року народження, біля нього.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2017 року народження, біля батька.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 вересня 2011 року виконкомом Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис №06, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 15 вересня 2011 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 17 грудня 2014 року, та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 03 серпня 2017 року (а.с.5).

Причиною розпаду сім`ї послужило те, що сторони мають різні погляди на подружнє життя, часті сварки, сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, кожен з них живе своїм життям.

Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати.

Згідно положень ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відомостей про бажання відповідачки змінити своє прізвище після розлучення в суді не має, а тому суд не вирішує дане питання.

Одночасно з вимогою про розірвання шлюбу позивач заявив про залишення проживання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 разом з ним.

Відповідно до листа органу опіки та піклування Кривоозерськлої селищної ради №03-01/24-75 від 26 січня 2024 року зазначено, що оскільки між гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не виникає спору при визначенні місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, висновок органу опіки та піклування не потрібен. Визначення місця проживання дитини з батьком не визначає, що він самостійно виховує та утримує дитину, оскільки згідно Сімейного кодексу України у батька та матері є рівні права та обов`язки відносно дитини. Самостійне виховання дитини батьком підтверджується свідоцтвом про смерть матері, або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав, або рішення суду про відібрання дитини в матері без позбавлення її батьківських прав. Також орган опіки та піклування зазначив, що не заперечує проти місця проживання дітей, добровільно визначеного батьками та дітей (а.с.15).

Положеннями ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно положень ст.161 СК України, в свою чергу, врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини в разі наявності спору між батьками.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, з аналізу вищевказаних норм Сімейного кодексу України можна дійти висновку про те, що в разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, а судом лише за наявності між батьками спору.

З позовної заяви вбачається, що з часу припинення шлюбних відносин між сторонами та їх окремого проживання, дитина ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою разом з батьком ОСОБА_1 і за цей час питання про зміну або визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , як з боку матері так і з боку батька не порушувалось. Більш того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 дала згоду на проживання її неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1 ..

Вказані обставини свідчать про те, що сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5 , за місцем її постійного проживання разом з батьком.

Процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору між батьками із залученням суду не існує.

І це узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.ст.5,4 ЦПК України). Іншими словами, захист прав особи судом здійснюється у разі їх порушення.

Положеннями п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що неповнолітня дитини син ОСОБА_5 , 2017 року народження, постійно проживає разом з батьком ОСОБА_1 і це питання врегульовано самими сторонами, суд приходить до висновку про відсутність предмета спору, а отже вимога позивача про залишення проживання дитини з батьком унеможливлює її вирішення по суті, оскільки цим неможливо досягти завдання цивільного судочинства ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, носить формальний характер, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Тому, згідно положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині вимог позивача про залишення проживання дитини разом з батьком провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 77, 81, 255, 259, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст.104, 105,110,112, 160, 161 СК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 17 вересня 2011 виконкомом Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, - розірвати.

Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище, набуте під час шлюбу - " ОСОБА_8 ".

В частині вимоги про залишення проживання дитини разом з батьком у справі №479/1550/23 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16 травня 2024 року.

Суддя :