Справа № 459/2602/24 Провадження № 2/450/2216/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Данилів Є.О. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , підписана та подана ОСОБА_3 (представником за довіреністю) до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви на предмет дотримання цивільного процесуального законодавства під час звернення з даною заявою до суду, суддя дійшов висновку про необхідність повернути позовну заяву позивачу з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Розірвання шлюбу відноситься до спеціальної категорії справ, які мають свої особливості. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Сімейний кодекс України не містить інституту представництва.

Із змісту статті 34 Сімейного кодексу України вбачається, що присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається. Вказане свідчить про законодавець підкреслив особливий зміст немайнових сімейних правовідносин, які мають особистий характер.

Тому, аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до переконання, що подання заяви про розірвання шлюбу за своїм змістом може бути здійснено тільки безпосередньо одним із подружжя та такі повноваження, враховуючи особистий характер правовідносин, не можуть передаватися представникові.

Подібна позиція є у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - відповідно до ч. 1 ст. 115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Таким чином, враховуючи характер правовідносин з приводу розірвання шлюбу, сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя, а правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення, на ці правовідносини не поширюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як вбачається з позовної заяви, вона підписана представником позивача Гуменною Г.А.

На підтвердження повноважень представника надано копію довіреності від 16.09.2024 року.

У даній справі до позовної заяви не додано ордер на представництво інтересів позивача та копію договору про надання правової допомоги відповідно до якого адвокат має право складати, підписувати та подавати за дорученням клієнта скарги, заяви, клопотання в тому числі позовні заяви, відзиви, заперечення, отримувати копії (дублікати) свідоцтв про одруження, про народження, витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно тощо.

Таким чином судом встановлено, що до позовної заяви не додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, представникові ОСОБА_1 ОСОБА_3 не надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача.

При цьому, даних про те, що представник позивача є адвокатом, суду не надано. Обґрунтувань, з яких представник вважає, що наділений відповідними повноваженнями для представлення інтересів позивача, в позовній заяві не вказано.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки визначені в частині другій статті 60 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до частини 6 статті 19 ЦПК України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4)справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1)малозначних справ; 2)справ,що виникають з трудових відносин; 3)справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4)справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2)щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2)значення справи для сторін; 3)обраний позивачем спосіб захисту; 4)категорію та складність справи; 5)обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6)кількість сторін та інших учасників справи; 7)чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, законом визначена категорія справ, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, в яких представництво може здійснюватися особою, яка діє за довіреністю.

Справа, за якою подано даний позов, не може бути розглянута в порядку спрощеного провадження, враховуючи обсяг та характер доказів у справі.

Отже, вказаний спір підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження з необхідністю проведення підготовчого засідання, а тому представником позивача може бути тільки адвокат.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 не надала до суду документів на підтвердження її повноважень як адвоката, а тому вона не може бути представником в даній справі і не має права підписувати позовну заяву від імені позивача.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позовну заяву від імені представника ОСОБА_1 Гуменної Г.А. подано та підписано особою, яка не має статусу адвоката, враховуючи, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, що виключає можливість представництва позивача в суді особою, яка діє на підставі довіреності та не має статусу адвоката, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви особі, яка її подала, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

позовну заяву, подану представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, - повернути позивачеві.

Роз`яснити, що відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу судді може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяЄ. О. Данилів