Справа № 405/4694/23
Провадження №2/405/738/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Дризі Є.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нестерова В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/4694/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нестеров В.А. (діє на підставі угоди № б/н про надання правової допомоги від 27.06.2023 року та ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1056453 від 04 липня 2023 року) в інтересах позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в розмірі 7 500,00 доларів США, зазначивши на обґрунтування заявлених позовних вимог, що 17.04.2023 року до ОСОБА_1 звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням позичити йому кошти в сумі 7500 доларів США, та враховуючи, що ОСОБА_1 знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, ОСОБА_1 погодився позичити ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7500 доларів США, за умови повернення йому зазначеної вище суми в строк до 31.05.2023 року. Саме на цих умовах і було укладено договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач ОСОБА_2 власноруч написав позивачу розписку та отримав грошові кошти, однак свої зобов`язання згідно договору та вказаний в борговій розписці строки не виконав, позичені у позивача ОСОБА_1 кошти не повернув. В свою чергу, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з вимогою повернути грошові кошти, однак останній гроші не повертає, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. З приводу стягнення боргу саме в іноземній валюті вважає за необхідне послатися на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц щодо стягнення боргу в іноземній валюті, за яким статтею 99 Конституції України встановлено,що грошовою одиницею України є гривня, при цьому основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тим самим, як укладання, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 14 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нестеров В.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та в його інтересах представник адвокат Бойко Я.Р. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1050657 від 26 вересня 2023 року) в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Бойко Я.Р. засобами електронної пошти в судове засідання було подане клопотання, яке зареєстроване судом 25.01.2024 року за вх. №629 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному з малолітньою дитиною.

Суд, в свою чергу, зауважує, що в судове засідання, яке було призначено на 27.09.2023 року, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Бойко Я.Р. засобами електронної пошти було подане клопотання, яке зареєстроване судом 26.09.2023 року за вх. № 6285 про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання, з тих підстав, що ОСОБА_2 26.09.2023 року звернувся до адвоката Бойко Я.Р. для представництва його інтересів в даній справі та того ж дня було укладено договір про правову допомогу, на підставі чого судове засідання було відкладено на 02 листопада 2023 року.

В судове засідання, яке було призначено на 02 листопада 2023 року сторона відповідача не з`явилася, при цьому, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Бойко Я.Р. засобами електронної пошти подано клопотання, яке зареєстроване судом 01.11.2023 року за вх. № 7278 про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям та хворобою представника відповідача, на підставі чого судове засідання було відкладено на 11 грудня 2023 року.

Крім того, в судове засідання, яке було призначено на 11 грудня 2023 року, відповідач ОСОБА_2 та в його інтересах представник адвокат Бойко Я.Р. не з`явилися, представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Бойко Я.Р. засобами електронної пошти було подане клопотання, яке зареєстроване судом 11.12.2023 року за вх. № 8352 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача у відпустці в період з 11.12.2023 року по 24.12.2023 року.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бойко Я.Р. в судові засідання, які призначалися судом на 27.09.2023 року, 02.11.2023 року, 11.12.2023 року та 26.01.2024 року не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, про поважність причин своєї неявки в судові засідання, що мало б об`єктивно підтверджуватися належними доказами суд не повідомляли, а так само не подавали заяв по суті справи, а також будь-яких інших письмових заяв, клопотань та пояснень.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів, крім того, відповідач був обізнаний про розгляд справи в суді, та належним чином був повідомлений судом про дати судових засідань у справі, на підставі чого, суд вважає, що підстави для відкладення судового засідання відсутні та розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нестерова В.А., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 17 квітня 2023 року було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 500 доларів США, які зобов`язався повернути 31 травня 2023 року.

На підтвердження укладення договору позики позичальник ОСОБА_2 надав розписку, відповідно до якої підтвердив факт, що отримав від позикодавця ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 7500 доларів США.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З огляду на викладене вище, судом відзначається, що зміст розписки від 17 квітня 2023 року про те, що відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 7500 доларів США., є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договором позики, так і засвідченням отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 зазначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), за якою Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 7500 доларів США, а відтак стягненню підлягають кошти в іноземній валюті, а саме: в доларах США без зазначення еквіваленту цієї суми в національній валюті, що свідчить про те, що договір укладено саме в іноземній валюті.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_2 боргу за договором позики від 17 квітня 2023 року, визначений в договорі та який (строк) становить 31.05.2023 року, минув, пред`явлений представником позивача в судовому засіданні оригінал розписки від 17 квітня 2023 року, який долучений судом до матеріалів справи, свідчить про те, що відповідач борг не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на його повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст. 1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 як позичальник, не виконав зобов`язання перед позивачем ОСОБА_1 , як позикодавцем, щодо повернення суми позики за зазначеним договором, на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, доведеними належними доказами та є такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене вище, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню борг за договором позики від 17 квітня 2023 року в розмірі 7 500 доларів США.

Крім того, відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, та, враховуючи, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі 2 742 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 99 від 04 липня 2023 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , борг за договором позики від 17 квітня 2023 року в розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 2742 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова