Справа № 338/1755/23
Провадження № 2/352/172/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом АТ «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «ОТП БАНК» про визнання пунктів кредитного договору недійсними,

у с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом у листопаді 2023 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 33652,66 грн.

Ухвалою від 18.12.2023 суддя відкрила провадження в справі та призначила судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 29.01.2024 подав до суду зустрічну позовну заяву до АТ «ОТП БАНК» про визнання пунктів кредитного договору недійсними.

Ухвалою від 06.03.2024 суд об`єднав зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом та постановив об`єднану справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 27.05.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлені вимоги первісний позивач обґрунтовував тим, що 04.09.2017 між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № , який за своєю природою є змішаним договором - кредитним договором та договором про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Банк взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, випуску кредитної картки, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки або без її використання. На картковий рахунок відповідача банк встановив кредитний ліміт. Сторони погодили, що за користування кредитом відповідач сплачує банку проценти в розмірі 40,00 % річних (п. 2.4 розділу 2 договору). Відповідач використав кредит у загальному розмірі 23800 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором його заборгованість станом на серпень 2023 р. становить 33652,66 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 25615,36 грн, заборгованість за відсотками - 8037,30 грн. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та витрати з оплати судового збору.

Заявлені вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він уклав з АТ «ОТП БАНК» договір про надання споживчого кредиту для придбання телефона SAMSUNG SM-A520F Galaxy А5 DS вартістю 14508,17 грн. Він повністю повернув цей кредит. Він укладав договір на придбання товару в кредит, а не на оформлення кредитних карток зі сплатою 40 % річних за користування кредитною карткою. Такими діями банк увів його в оману. Стаття 230 ЦК України передбачає, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими вважає пункти розділу 2 оспорюваного договору, а саме: п. 2 - щодо підтвердження факту укладення з банком договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток; п. 2.1 - щодо відкриття карткового рахунку в гривнях та випуск кредитної картки, виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки або без її використання; п. 2.2 - щодо погодження розміру кредитного ліміту в 1000 грн; п. 2.3 - щодо погодження строку обслуговування кредитної лінії - 3 роки з моменту підписання сторонами цього договору; п. 2.4 - щодо погодження нарахування банком відсоткової ставки в розмірі 40,00 % річних за користування кредитом; п. 2.5 - щодо встановлення пільгового періоду користування кредитом та погодження процентної ставки впродовж цього періоду в 0,01 % річних; п. 2.6 - підписанням цього договору позичальник гарантує, що йому зрозумілі та він погоджується з усіма положеннями договору, Правил і Тарифів банку, з якими він ознайомився. Просив указані пункти визнати недійсними.

Позивач за первісним позовом просив розглянути справу без участі свого представника, не скористався правом щодо надання відзиву на зустрічний позов.

Відповідач за первісним позовом у поданому до суду поясненні просив справу розглянути без участі сторони та відмовити у задоволенні первісного позову, покликався на необґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, ухвала суду про витребування у позивача обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25615,36 грн та за відсотками в сумі 8037,30 грн за період з 04.09.2017 до 09.08.2023 залишилася невиконаною. Крім того, він повністю виконав свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № від 04.09.2017.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що обидва позови - первісний і зустрічний - не підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що 04.09.2017 сторони - позивач АТ «ОТП БАНК» та відповідач ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № (а.с.6).

Згідно розділу 1 «Надання кредиту» укладеного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 14758,71 грн на строк до 04.05.2018 (вісім місяців) для придбання товару - телефона SAMSUNG SM-A520F Galaxy А5 DS. Процента ставка становить 0,01 % річних.

Як вбачається з розділу 2 договору про надання споживчого кредиту «Видача та обслуговування кредитної картки позичальника», сторони підтверджують факт укладення договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (п. 2); відкриття карткового рахунку в гривнях та випуск кредитної картки, виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки або без її використання (п. 2.1); погоджують розмір кредитного ліміту в 1000 грн (п. 2.2); погоджують строк обслуговування кредитної лінії - 3 роки з моменту підписання цього договору (п. 2.3); погоджують нарахування банком відсоткової ставки в розмірі 40,00 % річних за користування кредитом (п. 2.4); встановлення пільгового періоду користування кредитом та погодження процентної ставки впродовж цього періоду 0,01 % річних (п. 2.5); підписанням цього договору позичальник гарантує, що йому зрозумілі та він погоджується з усіма положеннями договору, Правил і Тарифів банку, з якими він ознайомився (п. 2.6).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість станом на серпень 2023 р. у розмірі 33652,66 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 25615,36 грн, заборгованість за відсотками - 8037,30 грн,згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.11-41).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач за первісним позовом у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості у розмірі 33652,66 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 25615,36 грн, заборгованість за відсотками - 8037,30 грн.

Суд зазначає, що ухвала суду від 07.08.2024 про витребування у позивача обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25615,36 грн та заборгованості за відсотками в сумі 8037,30 грн за період з 04.09.2017 до 09.08.2023 згідно кредитного договору № від 04.09.2017 залишилася невиконаною.

Суд установив, що станом на цей час ОСОБА_1 виконав боргові зобов`язання за кредитним договором № від 04.09.2017, у позичальника відсутні боргові зобов`язання за цим кредитним договором, що підтверджується наданою представником відповідача довідкою АТ «ОТП БАНК» (відділення в м. Івано-Франківську) від 06.12.2024 (а.с.175).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням установлених обставин, які підтверджують відсутність у відповідача боргових зобов`язань за кредитним договором № від 04.09.2017, суд приходить до висновку про необґрунтованість первісного позову та відмовляє в його задоволенні.

Заявлений ОСОБА_1 зустрічний позов суд також уважає необґрунтованим з огляду на таке.

Частина перша ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частини перша, третя ст. 215 ЦК України передбачають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Стаття 230 ЦК України передбачає, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

За змістом ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 у справі № 6-40цс13 зроблені такі висновки: «Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи вказану норму, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Позивач уважає несправедливими 7 пунктів розділу 2 кредитного договору, покликаючись на те, що він уклав договір на придбання товару в кредит, а не на оформлення кредитних карток зі сплатою 40 % річних за користування кредитною карткою, тому банк увів його в оману.

Суд зазначає, що позивач, підписуючи договір, був ознайомлений з його умовами, відповідно розумів їх зміст та розмір процентів, і надав свою згоду на отримання кредитних коштів, на видачу та обслуговування кредитної картки.

Позивач не надав належних і допустимих доказів того, що під час укладення оспорюваного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, не навів переконливих та істотних доводів щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам законодавства.

Суд не встановив обставин, які б свідчили про несправедливість умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві чи наявність положень, які б вводили позивача в оману щодо змісту правочину та наслідків його невиконання.

Суд зазначає, що виконання позичальником умов кредитного договору свідчить про те, що ним схвалені умови договору про надання споживчого кредиту та підтримувалися правовідносини, які виникли між кредитодавцем і ним на підставі оспорюваного кредитного договору. Відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача як споживача внаслідок укладення кредитного договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір за первісним позовом залишається за позивачем.

Оскільки позивач за зустрічним позовом у порядку ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»звільнений від сплати судового збору, який не може бути стягнуто з відповідача за зустрічним позовом, на користь якого суд ухвалив рішення, судовий збір у частині зустрічного позову компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 203, 207, 215, 217, 230, 526, 599, 626-628, 638, 1046, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові АТ «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Відмовити у зустрічному позові ОСОБА_1 до АТ «ОТП БАНК» про визнання пунктів кредитного договору недійсними.

Компенсувати судовий збір у розмірі 1211,20 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: АТ «ОТП БАНК», вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складене 16.12.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ