Номер апеляційного провадження 22-з/824/1513/2024
Головуючий у суді першої інстанції Л.О.Капшук
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2024 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),
суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.
секретар судового засідання: Комар Л.А.
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія
відповідач ОСОБА_1
відповідач ОСОБА_2
відповідач ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 , подану предстаником - адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем про ухвалення додатквого рішення про стягенення витрат на професійну правничу допомогу у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш Андрій Миколайович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновення іпотеки та обтяження,
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» від позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш А.М., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року визнано нечинним.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш А.М., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновення іпотеки та обтяження, закрито.

03 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана представником Баховським М.М. про ухвалення додаткового рішення.

В обгрунтування заяви зазначено, що суд апеляційної інстанції приймаючи відмову позивача від позову та закриваючи провадженняу справі, не вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат, заяву про відшкодування яких було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 15.09.2024.

У зв`язку з цим, відповідач просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати на правову (професійну) допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» через свого представника Скребець О.С. подано до апеляційного суду заперечення на заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

Зазначає Товариство, що представником відповідача Шреїм О.С. до заяви про розрахунок судових витрат не долучено та не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На думку представника, інформація, яка міститься у договорі № 1 про надання правової допомоги від 28.12.2022, у розділі «Гонорар правозахисника та порядок розрахунків», зокрема фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Звертає увагу колегії суддів на ту обставину, що представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Баховським М.М., у заяві від 15.09.2024 зазначено, що «В справі, що розглядається професійна правнича допомога надавалась адвокатами: Баховським М.М., свідоцтво № 486 від 12.05.2009 видане КДК адвокатури Житомирської області. Виготовлення процесуальних документів, в тому числі позовну заяву, збірання доказів, усні консультації. Згідно договору від 28.12.2022 правова допомога надана, сплачено 20 000,00 грн». Однак, такий процесуальний документ, як «позовну заяву» у даній справі, а ні відповідачем ОСОБА_1 , а ні адвокатом Баховським М.М., до суду на стадії апеляційного розгляду не подавалось та не вказано кількість та тривалість консультацій на стадії апеляційного розгляду цієї справи.

Окрім того, заперечення які викладені у заяві від 15.09.2024 представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Баховського М.М. на апеляційну скаргу фактично дублює запепечення які подавались відповідачем у суді першої інстанції на позовну заяву та у рішенні суду першої інстанції. Отже, правнича допомога адвоката полягала у складанні заяви на апеляційну скаргу, з використанням незначної кількості нормативно-правових актів, стосовно яких існує судова правктика.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

В судове засідання, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Шреїм О.С., Леонтьєв С.Ю., Зюмін С.А., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш А.М., не з`явилися, про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення повідомлялися належним чином, своїх представників для участі у судовому засіданні не направили.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Мангуш А.М. з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У пункті 6 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що одним з питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, є питання про те, як розподілити між сторонами судові витрати. На виконання вимоги щодо змісту судового рішення, розподіливши судові витрати між сторонами, суд відображає цей розподіл у резолютивній частині рішення суду відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України.

Питання розподілу судових витрат врегульовано загальними нормами ЦПК України і не містить особливостей для апеляційного провадження.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники справи несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Види судових витрат, порядок їхньої оплати, розподілу, зменшення розміру тощо встановлено главою 8 ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).

За частинами другою - п`ятою статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, вирішуються шляхом постановлення ухвал. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку закінчується прийняттям постанови. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Таким чином, розглядом справи по суті у суді першої інстанції є вирішення спору шляхом ухвалення судового рішення. Апеляційне провадження відповідно до глави 1 розділу V ЦПК України є одним із етапів перегляду судового рішення у разі незгоди з ним однією із сторін (сторонами). Відмова позивача від позову в суді апеляційної інстанції є правом позивача (ст. 373 ЦПК України).

При цьому подання стороною апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення апеляційної скарги, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на скаргу, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).

Відповідачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених нею витрат надано договір № 1 від 28.12.2022 про надання правової допомоги укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про надання правової допомоги (а.с. 249 - 250).

Відповідно до договору № 1 від 28.12.2022, укладненого з ОСОБА_4 , діючим на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльніцстю від 12.0555.200999 № 486 виданого Житомирською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури та Шреїм О.С., предметом договору є надання необхідної правової допомоги клієнту в цивільній справі за позловом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, поновлення іпотеки та обтяження (справа № 755/16963/21).

До обов`язків сторін належить, зокрема: правозахисник надає необхідну професійну допомогу, відповідно до вимог чинного законодавства України; клієнт зобов`язаний здійснити виплату гонорара правозахиснику відповідно до умов договору.

Гонорар правозахисника за цим договором складає: за правову допомогу в суді апеляційної інстанції 20 000 грн.

Загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв`язку із закриттям такого чи залишенням позову без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Перегляд судових рішень у апеляційному порядку унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного перегляду є одним із принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України.

За результатами апеляційного перегляду відповідно суд має право визнати нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову (ст. 373 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

Тому і у випадку закриття провадження у справі мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження.

Отже, у разі визнання судом апеляційнолї інстанції нечинним рішення суду першої інстанції, у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від позову, та закриття провадження у справі, інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» серед іншого посилалося на те, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають складності справи, відповідачем ОСОБА_1 , та адвокатом Баховським М.М. не проводилось на стадії апеляційного розгляду збирання нових доказів та направлення їх до суду апеляційної інстанції, а також не вказано кількість та тривалість консультацій.

Апеляційний суд приймає до уваги клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, та враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 з 20 000,00 грн. до 5 000,00 грн. Витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн є співмірними із складністю справи, а відтак, суд доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення, у зв`язку з чим частково задовольняє заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Баховським М.М. про стягненя судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 270, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , подану предстаником - адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем, задовольнити частково.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, місцезнаходження: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2 оф. 205) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної додаткової постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна додаткова постанова складена 16 грудня 2024 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О. І. Шкоріна