Справа № 308/9568/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2023 року, ухвалене головуючим суддею Бедьо В.І. у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

встановив:

У червні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі ТзДВ «СГ «Оберіг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «СГ «Оберіг» для укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-209948310 відносно транспортного засобу «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999. Відповідно до умов Полісу строк його дії встановлено з 00 годин 00 хвилин з 09.07.2022 по 08.07.2023 включно.

Під час укладення Полісу відповідач надав позивачу інформацію, що транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. 08.07.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-209948310 (надалі за текстом - Поліс), відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999.

Відповідно до умов полісу, а саме в розділі «Особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу» зазначено, що транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. 12.01.2023 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі забезпеченого транспортного засобу «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999, з метою розслідування страхового випадку, Позивач, керуючись п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України з запитом про проходження обов`язкового технічного контролю вищевказаним транспортним засобом. Відповідно до листа головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві транспортний засіб «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999 не проходив обов`язкового технічного контролю. Тож, виходячи з вищезазначеного страхувальник надав неправдиві відомості його обов`язку з проходження обов`язкового технічного контролю. Істотною умовою договору страхування при укладенні полісу щодо транспортних засобів, які підлягають обов`язковому технічному контролю, є проходження транспортним засобом такого контролю. Обов`язком повідомити інформацію про проходження обов`язкового технічного контролю покладається виключно на відповідача.

Проте відповідач, знаючи про необхідність проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999, та про відсутність протоколу проходження обов`язкового технічного контролю відповідач не повідомив позивача, своїми діями фактично ввів позивача в оману. Враховуючи вищевикладене, за таких обставин вважається, що порушено вимоги Закону № 1961-ІV, тому поліс №ЕР-209948310 слід визнати недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ТзДВ «СГ «Оберіг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що поліс заповнюється виключно з інформації наданої страхувальником і страхувальник повідомляє страховика про необхідність проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю та про строки дії чинного протоколу про ОТК. Отже, страхувальник зобов`язаний надати достовірні дані щодо застрахованого транспортного засобу, зокрема інформацію щодо проходження транспортним засобом процедури ОТК. Забезпечений транспортний засіб відноситься до вантажних транспортних засобів, а відповідач під час укладення полісу надав неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК. Вказане стало відомо позивачу після настання страхового випадку.

Отже, ОСОБА_2 під час укладення страхового полісу ввів у оману позивача щодо істотних умов договору страхування, у зв`язку з чим поліс було укладено з порушенням вимог Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», а тому його слід визнати недійсним.

У дане судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

За правилами пункту 1 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.02.24р. судову повістку вручено ОСОБА_1 10.02.24р.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності причин неявки відповідача, учасника справи до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки відповідача та/або учасника справи, суд розглядає справу у їх відсутності. Зазначені норми дисциплінують відповідача та/або учасника справи і стимулюють їх належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що позивач надав усі докази, які вважав за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Відтак, наведене вище на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності позивача та його представника не призведе до порушення процесуальних прав учасників справи у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасника справи, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відхиляючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що неналежне виконання страхувальником взятого на себе у зв`язку з укладенням договору обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів зобов`язання щодо проходження обов`язкового технічного контролю не може слугувати правовою підставою для визнання такого договору недійсним. Дана обставина може бути врахована страховиком при вирішенні питання про наявність у нього обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується через те, що такий не узгоджується з матеріалами справи, а також не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права.

Так, у ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що під час укладення Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_1 надав ТзДВ «СГ «Оберіг» інформацію, що транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю.

19.08.2021 між ТзДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_1 було укладено Поліс, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999. Відповідно до умов Полісу строк його дії встановлено з 00 годин 00 хвилин 09.07.2022 по 08.07.2023 включно.

12.01.2023 сталась ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999, та з метою розслідування страхового випадку, ТзДВ «СГ «Оберіг», керуючись п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), звернулось до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України із запитом про проходження обов`язкового технічного контролю вищевказаним транспортним засобом.

Відповідно до листа головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві, транспортний засіб «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999 не проходив обов`язкового технічного контролю.

Перевіряючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8 ст. 1 Закону № 1961-IV).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до частин 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у ст. 18 Закону України «Про страхування», де у частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у ст. 981 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 17.6 ст. 17 Закону № 1961-IV визначено, що особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Починаючи з 07 лютого 2018 року забезпечена можливість укладання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (які діють виключно на території України) в електронній формі. Така новація з`явилася відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 31 серпня 2017 року № 3631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за №1197/31065 «Про затвердження змін до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Це Положення відповідно у п.2 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» та п. 5, п. 6 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» визначає особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27 жовтня 2011 року № 673 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за № 1483/20221 (надалі Положення), а саме розділом ІІІ, визначено особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування, а саме:

«3.1. Для укладення внутрішнього електронного договору страхування власник транспортного засобу через ІТС виражає намір укласти договір страхування та вносить відомості, необхідні для укладення такого договору, що є заявою на страхування. Перелік відомостей, необхідних для укладення внутрішнього електронного договору страхування, визначається МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

3.2. Страховик на підставі отриманої через ІТС заяви на страхування формує пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування у формі проекту страхового поліса, що реєструється в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пропозиція укласти внутрішній електронний договір страхування направляється страховиком власнику транспортного засобу через ІТС і є чинною до закінчення доби, в якій її було сформовано.

3.3. Перелік відомостей, які повинні міститися у пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування, затверджується МТСБУ та оприлюднюється на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ.

3.4. МТСБУ забезпечує можливість перевірки факту реєстрації пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оприлюднює на веб-сайті (веб-сторінці) МТСБУ інформацію про спосіб перевірки факту реєстрації пропозиції щодо укладення внутрішнього електронного договору страхування.

Інформація про спосіб перевірки власником транспортного засобу факту реєстрації конкретної пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів повинна міститись у такій пропозиції.

3.5. Якщо власник транспортного засобу погоджується з отриманою пропозицією укласти внутрішній електронний договір страхування, він надає страховику через ІТС відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) укласти внутрішній електронний договір страхування і підписує внутрішній електронний договір страхування через ІТС відповідно до законодавства, що регулює організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції.

3.6. Після підписання власником транспортного засобу внутрішнього електронного договору страхування в порядку, визначеному цим Положенням, до закінчення доби, в якій було сформовано пропозицію укласти внутрішній електронний договір страхування, страховик зобов`язаний зареєструвати страховий поліс в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та направити страхувальнику підтвердження вчинення електронного правочину (укладення внутрішнього електронного договору страхування) шляхом надсилання електронного документа - візуальної форми страхового поліса.

3.7. Разом із підтвердженням вчинення електронного правочину страховик направляє страхувальнику інформацію, передбачену підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення.

3.8. Внутрішній електронний договір страхування вважається укладеним з моменту одержання страховиком відповіді про прийняття власником транспортного засобу пропозиції укласти внутрішній електронний договір страхування.

3.9. Внутрішній електронний договір страхування набирає чинності з початку строку його дії, що зазначений у страховому полісі, але не раніше дати його реєстрації у єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім цього, Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у пункті 2.2. розділу ІІ передбачено, що при укладанні внутрішнього договору страхування щодо транспортного засобу, який підлягає обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України Про дорожній рух, страховик зобов`язаний також дотримуватися такого:

2.2.1. Укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними, на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України Про дорожній рух.

2.2.2. Інформацію про укладення внутрішнього договору страхування щодо транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, надати до єдиної централізованої бази даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону № 1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Крім того, у відповідності до п. 17.1 ст. 17 Закону № 1961-IV і ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (надалі Порядок), визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З наведених обставин справи вбачається, що оспорюваний договір страхування було укладено в електронній формі.

З метою дотримання вищевказаних положень Закону № 1961-IV, страховиком було включено до умов оспорюваного електронного договору страхування особливі умови цього договору, викладені в розділі «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ».

Відтак, ОСОБА_1 обрав на власний розсуд страхову компанію, самостійно без участі ТзДВ «СГ «Оберіг» за допомогою сервісу ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав електронний Поліс, щодо транспортного засобу «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 та самостійно визначив тип даного транспортного засобу як легковий автомобіль. При цьому, в розділі Особливі умови використання забезпеченого ТЗ, ОСОБА_1 зазначив, що даний ТЗ не підлягає обов`язковому технічному контролю, тоді як в Свідоцтві про реєстрацію цього ТЗ міститься особлива відмітка: Спеціалізований вантажний фургон.

У зв`язку із повідомленням ОСОБА_1 про настання ДТП, що мало місце 12.01.2023 р., останній надав ТзДВ «СГ «Оберіг» копію Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, відповідно до якого забезпечений ТЗ відноситься до типу: Спеціалізований вантажний фургон.

Відтак, ТзДВ «СГ «Оберіг» звернулось до головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України із запитом про проходження обов`язкового технічного контролю вищевказаним транспортним засобом. Та згідно відповіді ГСЦ МВС України, транспортний засіб «FORD TRANSIT», д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 станом на 12.01.2023 р. (настання ДТП) протокол ОТК відсутній, та до 12.01.2023 р. (настання ДТП) протокол ОТК не видавався.

Таким чином, враховуючи повідомлення Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про те, що транспортний засіб «FORD TRANSIT», д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 не проходив ОТК, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 знаючи про відсутність протоколу проходження ОТК транспортним засобом «FORD TRANSIT», д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 на момент укладення Полісу, не зазначив про це в електронній формі, яку заповнив за допомогою сервісу ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто приховав від ТзДВ «СГ «Оберіг» інформацію, яка має істотне значення для умов з укладення Полісу.

А звідси, ОСОБА_1 свідомо повідомив неправдиві відомості ТзДВ «СГ «Оберіг», тобто приховав правдиву інформацію, що мала значення для укладення договору страхування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача, що відповідач ввів в оману іншу сторону Поліса, свідомо надавши неправдиві відомості про те, що спірний ТЗ не підлягає ОТК, у зв`язку з чим приходить до висновку, що спірний договір (поліс) не відповідає вимогам, зокрема, ст. 17 Закону № 1961-IV, та ст. 12 Закону України «Про страхування», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відтак, посилання суду першої інстанції на те, що неналежне виконання страхувальником зобов`язання при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, щодо проходження ОТК не може слугувати підставою для визнання такого договору недійсним, є помилковим. Оскільки у відповідності до приписів ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» на ОСОБА_1 поширюється обов`язок з проходження ОТК кожних 2 роки відносно транспортного засобу «FORD TRANSIT», д.н.з. НОМЕР_1 , vin-code НОМЕР_2 , так-як даний ТЗ призначений для перевезення вантажів і за своїм призначенням є вантажним, тому підпадає під вимоги цього Закону.

Разом з наведеним, слід наголосити на тім, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведеного суд першої інстанції не врахував, та помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні заявленої позовної вимоги. Тож, такі висновки суду першої інстанції є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та досліджених обставинах, разом з зібраними у справі доказами та доводами учасників справи.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах є порушеним, тому така позовна вимога підлягає задоволенню за вищенаведених доводів, та у зв`язку із цим і доводи апеляційної скарги також є підставними.

Оскільки доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

За подання позовної заяви ТзДВ «СГ «Оберіг» сплатило судовий збір у сумі 2 684,00 грн., а за подання апеляційної скарги ТзДВ «СГ «Оберіг» сплатило судовий збір у сумі 4 026,00 (2 684,00 х 150%) грн., а.с. 5, 50.

Відтак, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь МТСБУ судові витрати у розмірі 6 710,00 (2 684,00+4 026,00) гривень.

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 листопада 2023 року скасувати та постановити у даній справі постанову про задоволення позову.

Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № ЕР-209948310 від 08.07.2022 року, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «FORD TRANSIT» д.н.з. НОМЕР_1 vin-code WF0XXXTTFX6J74999 визнати недійсним з моменту його укладення.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , адреса: 03040, м. Київ, вулиця Васильківська, 14, судові витрати у розмірі 6 710,00 гривень за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 травня 2024 року.

Головуючий:

Судді: