Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року про відмову в забезпеченні позову, постановлену у складі судді Пінкевич Н.С., у справі № 369/20842/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей. Просила визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд зобов`язати ОСОБА_2 визначити час спілкування з ним неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен перший та третій тиждень місяця з 09:00 годин понеділка до 09:00 години наступного понеділка за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_2 та зобов`язати матір ОСОБА_2 передавати ОСОБА_3 йому за місцем проживання дитини ОСОБА_3 .

Свою заяву мотивував тим, що ним подано зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з батьком. На даний час він не може реалізувати свої батьківські права, оскільки ОСОБА_2 постійно чиняться йому перешкоди у побаченнях зі старшою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі в її вихованні. Такі дії ОСОБА_2 свідчать про свідоме позбавлення доньки батьківської опіки з метою створити у неї хибну думку про те, що батько її покинув, що погіршує психоемоційний зв`язок старшої доньки з батьком та призведе до суттєвих складнощів при виконанні рішення у межах цієї справи про визначення місця проживання дітей, у тому числі доньки ОСОБА_3 , з батьком.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення його зустрічного позову, з тих підстав, що донька ОСОБА_3 досягла 14 років, а тому може самостійно визначити місце свого проживання, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на момент подачі позову ОСОБА_2 до нього про визначення місця проживання дітей, в тому числі й доньки ОСОБА_6 , останній виповнилося 15 років. За хибною логікою суду позов матері про визначення місця проживання 15 річної дитини з нею приймається до розгляду, в той час як, в задоволенні заяви батька про забезпечення його зустрічного позову судом відмовлено. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції питання про прийняття його зустрічної позовної заяви та об`єднання в одне провадження з первісним позовом у межах даної справи ще не вирішувалося, а тому суд дійшов передчасного висновку, що підстави для задоволення його заяви про забезпечення зустрічного позову відсутні. При цьому, судом взагалі не вказано чому в даному випадку відсутні підстави, визначені в ст. 149 ЦПК України, для застосування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Каменська Н.П., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 , представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справиповідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що дитина відносно, якої ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов, досягла 14-річного віку та самостійно може визначити місце свого проживання, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 -1 ) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За таких обставин, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з нею.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, вбачається, що така заява подана ним в забезпечення заявленого ним зустрічного позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній вказаний зустрічний позов ОСОБА_1 та ухвала суду першої інстанції про прийняття такого позову до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 .

Крім того, суд першої інстанції, при вирішенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 визначити час його спілкування з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано врахував, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 14-річного віку, у зв`язку з чим, з урахуванням положень ч. 2 ст. 29 ЦК України, ч. 3 ст. 160 СК України, вона може самостійно визначити місце свого проживання.

Крім того, колегія суддів враховує, що, порушуючи питання про забезпечення позову ОСОБА_1 просив визначити час спілкування з ним неповнолітньої дитини ОСОБА_3 кожен перший та третій тиждень місяця з 09:00 годин понеділка до 09:00 години наступного понеділка за його місцем проживання без присутності матері ОСОБА_2 , тобто фактично ОСОБА_1 просив установити не графік його спілкування з дитиною, а почерговість проживання доньки ОСОБА_3 з батьками, що не відповідає меті забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді