Провадження № 2/522/6124/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені згідно договору та додаткової угоди між батьками про проживання, виховання дійте та сплату аліментів на їх утримання,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені згідно договору та додаткової угоди між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на їх утримання, у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 07.02.2019 про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на їх утримання та Додаткової угоди № 1 до Договору від 07.02.2019 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 666 957,00 гривень, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4 564 283,40 гривень.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14.02.1997 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області ві 03.03.2018. Сторони від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З липня 2023 року відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дітей, навчання дітей та додаткової угоди № 1 до договору від 07.02.2019, а саме: сума заборгованості по сплаті аліментів, визначених п. 3.4. додаткової угоди № 1 до договору від 07.02.2019 становить 4000,00 доларів США, заборгованість відповідача по оплаті витрат з оздоровлення і відпочинку дійте становить 23362,00 доларів США, заборгованість з оплати витрат на лікування, консультації лікарів та медичне обстеження становить 234 802,00 гривень, заборгованість з оплати витрат на репетиторів становить 2 282 553,82 гривень, заборгованість з оплати витрат, пов`язаних із навчанням дітей становить 2 033 231,28 гривень. Також позивачка вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів у розмірі всього 4 564 283,40 гривень.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 04.09.2024.

У підготовче засідання 04.09.2024 з`явились представник позивача адвокат Садікова М.В. та представник відповідача адвокат Ковальчук Р.М. Представник позивача заявила клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення із відзивом на позовну заяву. Клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи відкладено на 02.10.2024.

09.09.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначив про те, що сплата аліментів відповідно до пункту 3.4 додаткової угоди від 22.06.2021 здійснювалась довіреною особою відповідача ОСОБА_5 шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі еквівалентному 2000 долаірв США відповідно до курсу на поточну дату перерахування коштів. За період 2022-2024 роки на виконання вимог договору та додаткової угоди № 1 представником відповідача перераховувно значні суми коштів на банківський рахунок позивачки, що складає близько 199 491,09 доларів США. Загалом відповідачем перерахована на розрахунковий рахунок позивачку суму у розмірі 6 859 360,00 гривень на виконання пунктів 3.4., 3.6., 3.7., 3.9. договору та додаткової угоди № 1. Також на прохання відповідача перераховувались кошти на рахунок ОСОБА_4 . В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про існування документів про лікування дітей та про те, що позивачем було передано відповідачем підтверджуючі документи про оплату лікування або обстеження дітей. Також відсутні докази отримання послуг репетиторів та передання відповідних підтверджуючих документів позивачем відповідачу. Тому вважає, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідача перед позивачем відсутня. Зазначає про те, що відсутні підстави для стягнення пені (неустойки) за неналежне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, оскільки такий вид відповідальності не погоджувався у договорі, укладеному між позивачем та відповідачем.

У підготовче засідання 02.10.2024 з`явились представник позивача адвокат Садікова М.В. та представник відповідача адвокат Ковальчук Р.М. Представник позивача не скористалась правом подання відповіді на відзив. Ухвалою від 02.10.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 13.11.2024.

У судове засідання 13.11.2024 з`явились представник позивача адвокат Садікова М.В. та представник відповідача адвокат Ковальчук Р.М., суд розпочав розгляд справи по суті. За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 29.11.2024.

У судове засідання 29.11.2024 з`явились представник позивача адвокат Садікова М.В. та представник відповідача адвокат Ковальчук Р.М., сторони надали пояснення, судом досліджено всі докази у справі, у судовому засіданні оголошена перерва до 05.12.2024 для підготовки сторін до судових дебатів.

У судове засідання учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захи-щаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному пра-во на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону № 2402-III на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1-2 ст. 181 СК України Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до частини четвертої статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. (ч. 1 ст. 196 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ч. 2 ст. 201 СК України).

Судом встановлені наступні обставини.

З копії свідоцтва про народження серїі НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 14.01.2022 (а.с. 24), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З копії свідоцтва про народження серїі НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області 19.05.2009 (а.с. 25), батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

07.02.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на їх утримання, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 25 (надалі по тексту договір) (а.с. 26-31).

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визначили місце проживання, умови участі батьків у вихованні, розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дітей - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками яких вони зареєстровані.

22.06.2021 сторону уклали додаткову угоду № 1 до договору між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на їх утримання від 07.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою Оленою Володимирівною за реєстраційним № 25, посвідчений т.в.о. Консула України в Дубаї ( ОСОБА_7 ) ОСОБА_8 (надалі по тексту додаткова угода) (а.с. 32-35).

У пунктах І, ІV додаткової угоди сторони погодили внести зміни до розділу ІІІ договору, виклавши його новій редакції. Всі інші положення договору, не затронуті додатковою угодою, залишаються не змінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Відповідно до пункту 3.1 зазначеної додаткової угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановили розмір строки та порядок виплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Пунктом 3.2 договору зазначено, що сторони домовились, що аліментні зобов`язання, а також всі інші зобов`язання, що передбачені цим договором, у батька виникають моменти підписання цього договору та тривають до моменту досягнення кожним із дітей повноліття, а у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі - до його закінчення.

Відповідно до пункту 3.4. договору сторони домовилися, що розмір аліментів встановлюється в сумі 2000 доларів США в місяць на всіх дітей, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долара США на день платежу.

Згідно пункту 3.5. договору виплата аліментів здійснюється будь-яким шляхом за вибором платника не пізніше 10 числа поточного місяця: готівкою безпосередньо одержувачу, що має бути підтверджено її розпискою; грошовими переказами на адресу фактичного проживання одержувача, що має бути підтверджено квитанцією відповідної установи; банківським перерахуванням на поточний (картковий) рахунок одержувача; в разі виїзду одержувача за кордон, платник здійснює виплату аліментів банківським перерахуванням на поточний рахунок одержувача або грошовим переказом на адресу фактичного проживання одержувача. Платник має право передати суму аліментів в депозит нотаріусу, що буде вважатись належним виконанням цього договору.

Пунктом 3.11. договору передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язується отримувати аліменти та використовувати їх за цільовим призначенням, тобто, виключно на утримання дітей. ОСОБА_1 зобов`язується прийняти і інші платежі, передбачені цим договором і у разі такої потреби, видавати при кожній виплаті розписку, що підтверджує факт їх отримання у випадку передачі коштів готівкою, а також своєчасно сповіщати ОСОБА_2 про зміну місця свого проживання, зміну банківських реквізитів та інших обставин, що мають істотно значення для своєчасного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо спати аліментів.

Відповідно до пункту 3.13 договору не обумовлені в цьому договорі додаткові витрати, що викликані надзвичайними обставинами: розвитком здібності дітей, їх інтересів, тощо, в тому числі після досягнення повноліття, визначається додатковим договором до цього договору. В разі недосягнення згоди щодо розміру цих витрат або по порядку їх покриття, спір вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства (стаття 185 СК України).

Пунктом 3.14 договору визначено що додаткові витрати на дитину, передбачені п. 3.7-3.9 цього договору, можуть фінансуватися наперед ОСОБА_2 , як і можуть покриватися ОСОБА_1 з наступним, після їх фактичного понесення, відшкодуванням за рахунок ОСОБА_2 на умовах та порядку, передбачених цим договором.

Відповідно до п. ІІІ договору ОСОБА_1 підтверджує, що у період з 07.02.2019 по 01.06.2021 ОСОБА_2 виконував зобов`язання по отриманню дітей добросовісно і вона не має по відношенню до нього претензій.

Відповідальність сторін за договором передбачена розділом четвертим. Відповідно до пункту 4.2. договору сторона, що порушить зобов`язання за цим договором, повинна усунути ці порушення. В разі прострочення винна сторона сплачує пеню в розмірі облікова ставка НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до положень статей 526, 527 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

До спірних правовідносин справедливим буде застосування статті 204 ЦК України, яка передбачає презумпцію правомірності правочину, та принципу pacta sunt servanta (договори повинні виконуватися).

Договір та додаткова угода до нього, у якому сторони визначили права та обов`язки щодо розміру, строків та порядку виплати аліментів на утримання дітей, а також додаткових витратах на утримання дітей, у судовому порядку недійсним не визнавався, а отже договір підлягає виконанню сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц висловила правову позицію, згідно якої гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Отже, у договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів (п. 3.4. додаткової угоди). Позивач зазначає у позовній заяві, що загальна сума заборгованості становить 4000 доларів США, у зв`язку з несплатою платежів за жовтень 2023 року та липень 2024 року.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 13.02.2023 по 18.04.2024 (а.с. 123-133), 03.10.2023 на рахунок позивачки було зараховано 50 000,00 гривень та 24000,00 гривень (загалом 74000,00 гривень, що на дату платежу за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют еквівалентно 2023,59 доларів США) згідно договору між батьками від 07.02.2019 та додаткової угоди № 1 від 22.06.2021, пп. 3.4-3.5. Дані зазначеної виписки узгоджуються з даними виписки по рахунку відповідача за період з 01.02.2022 по 01.08.2024 (а.с. 187-199), з якої вбачається, що 03.10.2023 на виконання договору між батьками від 07.02.2019 та додаткової угоди № 1 від 22.06.2021, пп. 3.4-3.5 було здійснено два перекази на суми 50000,00 гривень та 24000,00 гривень на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 .

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів, передбачених п. 3.4. договору, у жовтні 2023 року виконані відповідачем належним чином.

Згідно виписки по рахунку відповідача за період з 01.02.2022 по 01.08.2024 з його рахунку 29.07.2024 було здійснено переказ на суму 82 200,00 гривень, згідно договору між батьками від 07.02.2019 та додаткової угоди № 1 від 22.06.2021, пп. 3.4-3.6 за липень 2024 року, що на дату платежу за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют еквівалентно 2000,1 доларів США. Позивачка за зазначену дату суду не надала банківську виписку.

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів, передбачених п. 3.4. договору, у спірні періоди - жовтні 2023 року та липні 2024 року, виконані відповідачем належним чином. Наведені докази, а саме банківські виписки, спростовують доводи позивачки щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів за п. 3.4. договору зажовтень 2023 року та липень 2024 року.

Суд критично оцінює доводи позивачки щодо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати аліментів, яке виникло у зв`язку з поверненням позивачкою відповідачу отриманих від нього коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц зазначив: «Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність… Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. …Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.»

Суд вважає, суперечливою поведінку позивача, яка отримавши від відповідача на свій розрахунковий рахунок аліменти за жовтень 2023 року, повернула отриману суму відповідачу, а згодом пред`явила позов про стягнення цієї ж суми з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні не змогла пояснити підстави повернення позивачем отриманих від відповідача коштів. Враховуючи приписи ст. 612, 613 ЦК України, керуючись принципом добросовісності та справедливості, суд вважає, що відповідачем належним чином виконане зобов`язання з оплати аліментів згідно п. 3.4. договору у жовтні 2023 року, а поведінка позивача була суперечливою.

Щодо заборгованості з оплати витрат на лікування та обстеження дітей (п. 3.7. додаткової угоди).

Згідно пункту 3.7. договору у доповнення до зобов`язань, що містяться в п.п. 3.4 цього договору, при необхідності стаціонарного лікування або обстеження дітей ОСОБА_2 виплачує ОСОБА_1 грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або недержавному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються ОСОБА_2 в розмірі, вказаному в документах про оплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити (провела) це лікування або обстеження, протягом п`яти календарних днів з моменту надання йому ОСОБА_1 копії вказаних вище документів.

Тобто, згідно умов договору зобов`язання з виплати відповідачем витрат на стаціонарне лікування та обстеження дітей виникає після надання позивачем відповідачу документів про оплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити (провела) це лікування або обстеження.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто на кожну сторону покладається тягар доказування обставин, на які вона посилається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

У позовній заяві позивач зазначає, що нею були понесені витрати на лікування та консультування дітей на загальну суму 234 802,00 гривень, однак жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини позивачем не надано. Також не надано доказів того, що позивач надавав відповідачу копії документів про оплату лікування та обстеження дітей. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за п. 3.7. договору не доведена жодним доказом, а отже є необґрунтованою.

Щодо заборгованості з оплати витрат на репетиторів, вартості навчання та витрат, пов`язаних з навчанням (п. 3.8., 3.9. додаткової угоди).

Відповідно до пункту 3.8. договору у доповнення до зобов`язань, що містяться в п.п. 3.4 цього договору, ОСОБА_2 щомісячно одночасно з основною сумою аліментів виплачує ОСОБА_1 грошові кошти для покриття витрат на оплату роботи репетиторів з додаткових занять для дітей, витрат на тренування дітей в спортивних клубах/ секціях, що документально підтверджено матір`ю. Вибір виду спортивних занять, дисциплін, профілю підготовки та особистості репетитора, визначається за спільною згодою сторін із урахуванням вибору дітей.

Тобто, обов`язок з оплати витрат, визначених п. 3.8. договору, виникає у відповідача з моменту отримання від позивача документів, які підтверджують розмір відповідних додаткових витрат.

Позивачем не надано суду належних доказів понесення витрат на репетиторів з додаткових занять для дітей, витрат на тренування дітей у спортивних клубах, секціях, а також не надано доказів повідомлення відповідача про необхідність оплати вказаних витрат та їх розмір.

Суд критично оцінює додані до позовної заяви письмові пояснення від імені Тарпан Таїсії, (а.с. 65) оскільки, як вбачається з договору та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, є неповнолітньою особою та може піддаватись впливу матері, суд не мав можливості безпосередньо заслухати показання зазначеної особи, оскільки відповідне клопотання представником позивача не заявлялось. Викладене викликає сумніви у достовірност пояснень ОСОБА_9 .

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що пояснення особи не можуть бути належним доказом здійснення понесення витрат на оплату послуг.

Пунктом 3.9. договору погоджено, що додатково до зобов`язань, що містяться в п.п. 3.4. цього договору ОСОБА_2 щомісячно та/або одноразово у повному обсязі, необхідному для покриття витрат, одночасно з основною сумою аліментів виплачує ОСОБА_1 грошові кошти на оплату вартості навчання дітей у навчальних закладах для отримання ними середньої загальної та вищої освіти, а також інші витрати, пов`язаних із навчанням (у тому числі транспортні витрати, страхування, візи, витрати на оренду житла та проживання) на підставі рахунку, котрий видається відповідним навчальним закладом. Вибір навчальних закладів визначається з урахуванням побажань дітей. Належним виконанням цього зобов`язання буде також забезпечення ОСОБА_2 оплати грошових коштів за навчання дітей третьої особи, зокрема, юридичною особою, власником або керівником якої він є, прямо чи безпосередньо.

На підтвердження оплати послуг навчання позивачем надані платіжні інструкції від 27.03.2024, сума операції 7052,68 USD, від 29.02.2024 сума операції 3810,13 USD, від 29.02.2024, сума операції 6425,19 USD, від 29.02.2024, сума операції 2570,08 USD, про перерахування коштів від імені ОСОБА_10 на користь Worldwide House, операція: навчання (а.с. 136-139). Однак, зазначені платіжні інструкції не є підтвердженням понесення витрат на оплату навчання саме позивачем та наявність у неї підстав для стягнення сплачених сум з відповідача.

Інших належних та допустимих доказів здійснення позивачем витрат на оплату навчання дітей суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Згідно п. 7 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою.

З огляд у на викладене, суд не приймає до уваги додані до позовної заяви документи, які складені іноземною мовою та не супроводжуються засвідченим перекладом українською мовою.

Позивачем не надані докази, які підтверджують обставину повідомлення відповідача про виникнення витрат, визначених пунктами 3.7.-3.9. додаткової угоди. З доданих до позовної заяви роздруківок з електронної пошти не можливо достеменно встановити, що їх отримувачем був відповідач.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чино, твердження позивача щодо повідомлення нею відповідача про понесені витрати на утримання дітей не доведені належними доказами.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості відповідача за п.п. 3.8., 3.9. додаткової угоди не доведені належними доказами.

Щодо заборгованості з оплати витрат на відпочинок один раз на рік у сумі 6000,00 доларів США на одну дитину (п. 3.6. додаткової угоди).

Пунктом 3.6. договору визначено, що окрім сплати суми аліментів, передбачених пунктом 3.4. цього договору, для забезпечення оздоровлення і відпочинку дітей, тривалістю не менше чотирьох тижнів на рік, ОСОБА_2 сплачує додатково один раз на рік кошти у розмірі 6000,00 доларів США на кожну дитину окремо. Місце та час відпочинку і оздоровлення визначаються за спільною згодою сторін із урахуванням вибору дітей.

Згідно виписки по рахунку відповідача за період з 01.02.2022 по 01.08.2024 з його рахунку у 2022 році на виконання п. 3.6. договору було перераховано: 30.09.2022 120120,00 гривень (дату платежу за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют еквівалентно 3284,78 доларів США); 08.12.2022 192805,00 гривень (еквівалентно 5272,42 долари США), 22.12.2022 45500,00 гривень (еквівалентно 1244,24 доларів США), всього на суму 9801,43 доларів США;

у 2023 році на виконання п. 3.6. договору було перераховано: 19.09.2023 100000,00 гривень (еквівалентно 2734,59 доларів США), 25.09.2023 - 50000,00 гривень (еквівалентно 1367,29 доларів США), 50000,00 гривень (еквівалентно 1367,29 доларів США), 27.09.2023 всього 280 000,00 гривень (еквівалентно 7656,84 доларів США), 14.05.2024 79240,00 гривень (еквівалент 2000,02 доларів США), всього на суму 15126,03 доларів США.

Суд враховує оплати, здійснені із призначенням платежу «Згідно дог-ру між батьками від 07/02/2019, дод. угоди № 1 від 22/06/2021, пп. 3.6.-3.9.» у якості зарахування платежів саме за пунктом 3.6. додаткової угоди, оскільки позивачем не доведено понесення витрат, передбачених пунктом 3.9. додаткової угоди.

Таким чином за 2022-2023 роки загалом відповідачем сплачено суму, еквіваленту 24927,46 доларів США. Строк виконання зобов`язання за 2024 рік з оплати сум, передбачених п. 3.6. договору станом на момент ухвалення рішення у справі не закінчився. Отже, відповідачем виконані зобовязання з оплати витрат, передбачених п. 3.6. додаткової угоди, зп 2022-2023 роик та заборгованості з оплати зазначених витрат на момент пред`явлення позову відсутня.

Суд також враховує, що у 2022 році окрім зазначених платежів, відповідачем були здійснені перерахування коштів відповідачем позивачці на виконання пунктів 3.7.-3.9. на загальну суму 2 329 474,00 гривень (виписка про рух коштів з 01.02.2022 по 01.08.2024 по рахунку ОСОБА_2 , а.с. 187-199), витрати по яким не були підтверджені позивачем належними доказами під час розгляду цієї справи. За таких обставин, доводи позивача щодо наявності заборгованості по оплати витрат, передбачених додатковою угодою, спростовуються наявними у справі доказами.

Суд не приймає до уваги надані відповідачем копії платіжних документів від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у якості доказів сплати витрат на утримання дітей, оскілки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 є представником відповідача та здійснюючи відповідні перекази, діяв від його імені.

Враховуючи недоведеність позивачем обставин порушення відповідачем виконання зобов`язань за договором між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на їх утримання, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В., в зареєстрований в реєстрі за № 25 та додатковою угодою до цього договору, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 є необгрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354,355 ЦПК України, ст. ст. 15, 141, 180-182, 191, 199 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені згідно договору та додаткової угоди між батьками про проживання, виховання дітей та сплату аліментів на їх утримання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 13.12.2024.

Суддя Юлія ЧОРНУХА