Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/9582/24
Провадження № 4-с/711/61/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Руднічука Дмитра Володимировича на бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Руднічука Дмитра Володимировича, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О., що полягає у не внесенні відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення чинності арешту майна боржника ОСОБА_1 згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №66149307 від 11.11.2022;

- зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт 1/3 частки земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О., про накладення арешту на майно боржника №66149307 від 24.07.2021. номер запису про обтяження: 47971883.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 17.06.2021 року вироком Черкаського апеляційного суду у справі №711/635/20 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

08.07.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 року в частині конфіскації всього майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_1 , видано виконавчий лист №711/635/20, який в подальшому був пред`явлений на виконання до Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси, правонаступником якого є Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси.

24.07.2021 державним виконавцем Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66149307 з виконання виконавчого листа №711/635/20, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 08.07.2021 на виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 року в частині конфіскації всього майна засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24.07.2024 року державним виконавцем Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, якою було арештовано все майно боржника ОСОБА_1 .

В подальшому, 11.11.2022 державним виконавцем Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66149307 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

В пункті другому вказаної постанови зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Після закінчення вказаного виконавчого провадження №66149307, приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Негодою І.В. було видано свідоцтво про право власності 3751 від 25.08.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 набуває права власності на 1/3 частку земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 69028246 від 25.08.2023.

06.12.2024 ознайомившись з матеріалами вказаного вище виконавчого провадження та отримавши відповідні копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 було виявлено, що державним виконавцем після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №66149307 від 11.11.2022 року відомостей до ДРРП про припинення чинності арешту майна боржника внесено не було, а отже п. 2 даної постанови до цього часу не виконаний, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де у спеціальному розділі міститься запис про обтяження № 47971883 арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. про накладення арешту на майно боржника №66149307 від 24.07.2021 року.

Зазначає, що подальший арешт 1/3 частки земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, накладений постановою про арешт майна боржника № 66149307 від 24.07.2021 року за закінченим виконавчим провадженням є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права скаржника на вільне розпорядження майном.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по даній скарзі слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Юрисдикція розгляду скарг на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС залежить від спеціалізації суду, який ухвалив рішення, що підлягає примусовому виконанню органами ДВС.

Як встановлено зі змісту скарги, ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку, передбаченому Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України.

У разі оскарження дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного в межах кримінального провадження цивільного позову, такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 07 червня 2016 року, 22 лютого 2017 року, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2018 року та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року, 21 листопада 2018 року (справа № 569/12295/16-ц) та інших.

Разом з цим, з матеріалів доданих до скарги вбачається, що скаржник ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О., яка полягає у невнесенні відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення чинності арешту майна боржника ОСОБА_1 згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №66149307 від 11.11.2022 та просить зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт 1/3 частки земельної ділянки, площею 4,94 га, кадастровий номер :00:002:1133, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. від 24.07.2021 у виконавчому провадженні №66149307 з виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 року у справі №711/635/20. в частині конфіскації майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_1

13 грудня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 357/2157/23, провадження № 61-11393св23 (ЄДРСРУ № 115680966) досліджував питання щодо оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби по виконавчому листу, що був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна та зазначив наступне.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Згідно з частиною другою статті 52 Кримінального кодексу України (далі КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Порядок вчинення виконавчих дій та порядок судового оскарження урегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), відповідно до частини першої статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку суду в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) та у постанові від 12.12.2023 року у справі №357/2157/23 (провадження №61-11393св23).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на те, що скаржником оскаржують дії державного виконавця Соснівського відділу ДВС у місті Черкаси Панімаш Ю.О. у виконавчому провадженні №66149307 щодо виконання виконавчого листа №711/635/20, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси на виконання вироку Черкаського апеляційного суду від 17.06.2021 року в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_1 , тобто у межах виконавчого провадження з виконання вироку суду і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то така скарга підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило статті 287 КАС України є універсальним.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №586/77/17.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що скаржником заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку ЦПК України, вважаю за необхідне, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , роз`яснивши останньому його право звернутися з позовом до відповідного адміністративного суду за правилами підсудності, встановленими КАС України.

Керуючись ст.ст. 186, 447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя, -

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Руднічука Дмитра Володимировича на бездіяльність державного виконавця.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Придніпровського

районного суду м. Черкаси В.М. Скляренко