Справа №504/2067/24
Провадження №4-с/504/28/24
Комінтернівський районний суд Одеської області
УХВАЛА

22.07.2024с-ще Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря- Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження ВП № 9736948 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/2067/24, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою.

У своїй скарзі ОСОБА_1 послався на те, що на примусовому виконанні у Малиновському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 9736948 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/2067/24, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

12.04.2024 року виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно наданого виконавцем розрахунку, під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконавцем враховується середня заробітна плата штатних працівників по Одеській області.

Вказані відомості містяться на сайті Головного управління статистики в Одеській області.

Скаржник стверджує, що дії виконавця не є вірними, оскільки виконавець розраховує заборгованість зі сплати аліментів боржника, який офіційно не працевлаштований або є ФОП і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Скаржник стверджує, що він є пенсіонером, і тому, на його думку, аліменти мають бути стягнуті з його пенсійної допомоги.

Крім того, скаржник вказує, що виконавець безпідставно не враховує в рахунок оплати аліментів надані боржником докази купівлі дитині окулярів на суму 7985 грн. (квитанція від 19.04.2022 року), та купівлю дитині тканини на суму 1007 грн. (квитанція від 10.12.2021 року).

Також скаржник вважає безпідставною постанову державного виконавця від 29.12.2023 року про накладення штрафу у сумі 102432,16 грн.

Сторони повідомлені електронною поштою про дату, час та місце розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

При цьому, суд зауважує, що крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного частиною першої статті 287 КАС України, відповідні спеціальні норми встановлені також Законом №1404-VIII, згідно з частиною другою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Зазначений правовий висновок був неодноразово викладений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 29.05.2019 у справі № 758/8095/15-ц, від 27.03.2019 у справі № 639/6868/17, від 15.01.2020 у справі № 1.380.2019.001073 та від 19.02.2020 у справі № 382/389/17, від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19).

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином провадження в частинах визнання протиправними дій державного виконавця Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо винесення постанови від 29.12.2023 року про накладення штрафу та її скасування, - слід закрити.

Щодо розрахунку заборгованості з усіх видів доходів (заробітку) виходячи з середньої заробітної плати штатних працівників по Одеській області.

Заявник вважає, що пенсія входить в перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на дітей, а тому заборгованість зі сплати аліментів повинна визначатись саме виходячи з розміру пенсії, яку отримує ОСОБА_1 починаючи з червня 2022 року, а не від середньої заробітної плати по Одеській області.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно зі статтею 195 Сімейного кодексу України (далі - СК України) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У пункті 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із: заяв та (або) розписок стягувача, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов висновку, що державний виконавець встановив джерело і розмір заробітку (доходу) платника аліментів, зокрема, те що боржник не працює офіційно, проте отримує пенсійну допомогу як особа з інвалідністю, тому обґрунтовано здійснила перерахунок заборгованості за заявою стягувача та згідно з вимогами частини другої статті 195 СК України.

Доводи скаржника про те, що він є пенсіонером, і тому, на його думку, аліменти мають бути стягнуті з його пенсійної допомоги суд вважає безпідставними, такими, що зводяться до власного розуміння діючого законодавства.

Суд наголошує, що норми СК України, ЗУ «Про виконавче провадження» мають вищу юридичну силу за Постанову КМУ від 26.02.1993 року № 146.

Тому в цій частині скарги слід відмовити.

Щодо не врахування виконавцем в рахунок оплати аліментів наданих боржником доказів купівлі дитині окулярів на суму 7985 грн. (квитанція від 19.04.2022 року), та купівлю дитині тканини на суму 1007 грн. (квитанція від 10.12.2021 року) суд зазначає наступне:

Безумовно, суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, яким гарантовано, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» які набули чинності 08.07.2017 року аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Частиною 1 ст. 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України та ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата батьком та/чи мамою додаткових коштів на утримання, виховання та піклування дитини є їх батьківським обов`язком.

Надані скаржником товарний чек від19.04.2022 року на окуляри, квитанція від 10.12.2021 року на оплату за тканину, не містять відомості про покупця, не містять відомості, що ці речі були спрямовані дитині, та в рахунок сплати аліментів.

Окрім того, суд безумовно вважає, що ці речі взагалі не відносяться до оплати аліментів, а є елементами утримання, розвитку дитини, піклування про її здоров`я, фізичний стан, тощо.

Таким чином виконавець правомірно не врахував надані боржником докази купівлі дитині окулярів на суму 7985 грн. (квитанція від 19.04.2022 року), та купівлю дитині тканини на суму 1007 грн. (квитанція від 10.12.2021 року).

Таким чином скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст. 195 СК України, ст. ст. 258-260, 353, 451 ч.2 ЦПК України, ст. 70,71 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_1 в частинах визнання протиправними дій державного виконавця Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо винесення постанови від 29.12.2023 року про накладення штрафу та її скасування.

Роз`яснити, що дана скарга відноситься до адміністративної юрисдикції.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження ВП № 9736948 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/2067/24, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів від дня її проголошення.

Суддя В. К. Барвенко