ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/461/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В. в м. Херсоні, дата складення повного тексту рішення 15 жовтня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

У липні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахування заяви про зміну предмета позову від 30.09.2021 року, просила:

--- визнати інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 01.07.2021 року шляхом подання письмової заяви голові квартального комітету № 14 Суворовської районної у м. Херсоні ради про те, що " ОСОБА_1 спалює гілки та листя, здійснює самовигул її домашньої собаки без нагляду за межами її території без повідка та намордника, що несе небезпеку для дітей та дорослих, а також забруднює придомову територію ОСОБА_2 та всю вулицю, а також здійснює в сторону ОСОБА_2 соціальний булінг, який відображається на її психологічному стані" недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації;

--- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію шляхом подання письмової заяви на ім`я голови квартального комітету № 14 Суворовської районної у м. Херсоні ради після набрання судовим рішенням законної сили в даній справі наступного тексту спростування: "01.07.2021 року мною, ОСОБА_2 , голові квартального комітету № 14 Суворовської районної у м. Херсоні ради Пащенко Світлані Миколаївні подано заяву, яка містить недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що вона спалює гілки та листя, здійснює самовигул її домашньої собаки без нагляду за межами її території без повідка та намордника, що несе небезпеку для дітей та дорослих, а також забруднює мою придомову територію та всю вулицю, а також здійснює в мою сторону соціальний булінг, який відображається на моєму психологічному стані";

--- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 6 000,00 грн та судові витрати у справі.

Позов обґрунтований наступним.

Вона (позивачка) зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . Вона є юристом, а тому будь-які питання з сусідами вона вирішує мирно, відкликаючись на прохання надати юридичну допомогу. Але добросусідські відносини з новою власницею будинку АДРЕСА_2 , якою є відповідачка, не склалися.

В червні 2021 року вона (позивачка) змушена була звернутися до квартального комітету № 14 Суворовської районної у м. Херсоні ради з приводу систематичного розміщення на сусідній ділянці АДРЕСА_2 джерел відкритого вогню в порушення "Правил пожежної безпеки в Україні" у безпосередній близькості від її (позивачки) будівель, чим створювалася реальна загроза пошкодження майна. До звернення вона (позивачка) додала частину наявних в неї фотографій.

У відповідь на роботу, проведену головою квартального комітету, відповідачка подала 01.07.2021 року заяву до голови квартального комітету, в якій просила провести з нею (позивачкою) роз`яснювальну бесіду з приводу декількох питань.

В тій заяві відповідачка зазначила, що вона (позивачка ОСОБА_1 ) спалює листя, здійснює самовигул своєї собаки без нагляду за межами її території без повідку та наморднику, здійснює в сторону ОСОБА_2 соціальний боулінг, який відображається на її психологічному стані.

Позивачка вказала, що дана заява не містить жодного доказу на підтвердження викладених фактів.

Зазначену інформацію вона (тобто позивачка ОСОБА_1 ) вважає такою, що не відповідає дійсності.

Щодо спалювання листя зазначила, що спалювання листя є правопорушенням, якого вона (тобто позивачка ОСОБА_1 ) не вчиняє. Зазначила, що зараз літо і об`єктивно відсутнє листя, яке потрібно утилізовувати. Крім того, в неї (позивачки) відсутня навіть можливість будь-що палити, оскільки ділянка зайнята зеленими насадженнями. Зазначила, що доказів вказаної інформації у заяві відповідачкою надано не було, а перевірити неправдиву інформацію квартальний комітет не має можливості, оскільки чинним законодавством він не наділений правом обстежувати домогосподарства, відшукуючи докази будь-чого.

Щодо соціального булінгу зазначила, що булінг є ганебним явищем у суспільстві. Це психологічне, фізичне, економічне чи сексуальне насильство, у тому числі із застосуванням електронних комунікацій. Наголошуючи у своїй заяві про нібито вчинення нею (позивачкою) щодо неї булінгу, відповідачка тим самим констатує, що вона та члени її сім`ї (чоловік та матір) протистояти йому не можуть і потребують втручання третіх осіб. Також вказала, що булінг є правопорушенням, за яке законодавством встановлено відповідальність, порядок розгляду таких заяв та органи, до компетенції яких віднесено їх розгляд. Серед таких органів квартальних комітетів немає. Отже, перевірити чи спростувати факт нібито вчинення нею щодо відповідачки соціального булінгу квартальний комітет не має можливості.

Крім того, вказала, що членами квартального комітету є сусіди позивачки, які з нею знайомі і які, на думку позивачки ОСОБА_1 , можуть розповсюдити інформацію, про яку дізнаються із заяви відповідачки, своїм рідним та знайомим.

З приводу відшкодування моральної шкоди зазначила, що вона є немолодою людиною, має проблеми зі здоров`ям (підвищений артеріальний тиск та порушення роботи серця), що підтверджується наданими медичними документами. Вона в прямому сенсі живе на ліках. Будь-який стрес не тільки погіршує її стан, а й створює реальну загрозу життю. Довідавшись про розповсюджену відповідачкою відносно неї неправдиву інформацію, вона й досі живе у стані нервового стресу. У зв`язку з психічним напруженням та тривогою стан її здоров`я погіршився. У спілкуванні з людьми, яким вказана інформація стала відомою, вона змушена виправдовуватися. З огляду на вік та стан здоровя, враховуючи цінність порушених її прав, наслідки цього порушення, глибину моральних страждань та нервових переживань, завдану їй відповідачкою моральну шкоду вона оцінює в 6 000,00 грн, вказану суму вважає розумною та справедливою.

Таким чином, оскільки відповідачка ОСОБА_2 створила негативну соціальну оцінку її (тобто позивачки ОСОБА_1 ) в очах оточуючих, порушивши її честь, гідність та ділову репутацію позивачка звернулась до суду із цим позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

26.01.2022 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона з підстав необґрунтованості просила відмовити в позові. Зокрема, зазначила, що надані позивачкою фотографії є неналежними доказами, оскільки зроблені з невідомо чого, невідомо якого року та з невідомої техніки. Що ж стосується викладених в заяві ОСОБА_2 питань, то, вказала, ці питання були адресовані одноразово на розгляд виключно уповноваженій особі голові квартального комітету і жодним чином прав позивачки в порядку Закону України "Про звернення громадян" не порушували. Викладені в заяві питання (що стосуються вигулу домашніх тварин, чистоти прибудинкової території, водостоку та інших питань), вказала, дійсно мали місце і вирішення і ці обставини справи можуть підтвердити свідки, яких просить допитати. Також зазначила про орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, а саме 13 000,00 грн (дві мінімальні зарплати), які просить стягнути з позивачки при ухваленні рішення.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її клопотання про розгляд справи за її відсутності, крім того, зазначила, що на допиті свідка не наполягає.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання її представника адвоката Доготер О.Г., в якому остання просила розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, зазначила, що на допиті свідка не наполягає.

З огляду на вказане суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд першої інстанції виходив з того, що слід розрізняти факти та оціночні судження і що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

Також суд виходив з того, що з урахуванням обставин справи та контексту всієї поширеної інформації щодо позивачки, поширена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивачки. Відтак, як вважав суд, позивачкою не доведено факт поширення відповідачкою про неї недостовірної інформації, адже в матеріалах справи відсутні відомості про те, що інформація, зазначена відповідачкою у заяві, яка була адресована голові квартального комітету, не відповідає дійсності, порушила особисті немайнові права позивачки чи принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації недостовірною.

Також суд виходив з того, що відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною виключає необхідність спростування поширеної інформації.

Також суд виходив з того, що позивачкою не доведено того, що поширена відповідачкою щодо неї інформація є інформацією образливого характеру та що вона принизила її честь, гідність та ділову репутацію. Відтак, як вважав суд, відсутні підстави для відшкодування з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди.

У своїй апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема, зазначила, що суд дійшов помилкового висновку про те, що поширена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивачки, адже, як вказала скаржниця, суд вважав, що інформація, викладена в заяві, "ґрунтувалася" на якійсь іншій інформації з оціночними судженнями. При цьому, як зазначила скаржниця, ні зміст, ні джерело походження цієї іншої інформації судом не зазначені як і відсутні докази обґрунтування такого висновку суду.

Також вказала, що судом не наведено критерії, за якими інформація кваліфікована як оціночні судження. Натомість послалася на те, що у заяві відповідачки відсутні ознаки, що виражають невпевненість, сумніви відповідачки щодо вірогідності інформації, вказують на те, що зазначене нею є її суб`єктивною думкою.

Також зазначила, що вказаний висновок суду спростовується відзивом відповідачки від 25.01.2022 року, в якому сама відповідачка не вважає наведені нею обставини оціночними судженнями та заявила про допит свідків, які, на думку відповідачки, можуть підтвердити обставини. У подальшому відповідачка на допиті свідків не наполягала та просила відмовити в позові, а тому, як вважає скаржниця, відповідачка не надала докази як щодо фактичних тверджень, так і щодо нібито її оціночних суджень.

А тому, як вказала скаржниця, інформація відповідачки містить стверджувальні фактичні дані, а тому може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і, як наслідок, може бути визнана недостовірною.

Також вказала, що суд не врахував того, що відповідачка, як вчитель ліцею, де проводиться робота з протидії булінгу, не довела того, що вона (позивачка) виключила її (відповідачку) з її соціальної групи і примушує почуватися одинокою та знедоленою, а також того, що суб`єктами булінгу є учасники освітнього процесу, до яких вона (позивачка) не відноситься.

Також зазначила, що хоча із ЦК України і було виключено ч.3 ст.277 щодо презумпції добропорядності (обов`язок відповідача довести, що поширена ним інформація є достовірною), однак це не означає, що можна поширювати недостовірну інформацію і доводити протилежного не доведеться. Навпаки, відповідач має довести достовірність поширеної інформації.

Також вказала, що суд не врахував того, що відповідачка у своїй заяві стверджує про вчинення нею (позивачкою) дій, за які передбачена адміністративна відповідальність за трьома статтями КУпАП: ст.77-1 ("Самовільне випалювання рослинності або її залишків"), ст.154 ("Порушення правил утримання собак і котів"), ст.173-4 ("Булінг (цькування) учасника освітнього процесу"). Натомість у справі № 761/37180/17 Верховний Суд констатував, що за відсутності відповідного рішення суду поширення інформації про вчинення особою правопорушення порочить її честь, гідність та ділову репутацію. Виходячи з принципу верховенства права, конституційна презумпція невинуватості особи поширюється і на обвинувачення її у вчиненні адміністративного правопорушення. В силу дії презумпції невинуватості у даній цивільній справі належними доказами вчинення нею позивачкою) дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, є відповідні судові рішення, якими її (позивачку) визнано винною у їх вчиненні.

Також зазначила, що у зв`язку з необ`єктивністю та упередженістю судді, порушення нею суддівської етики, норм процесуального права та прав позивачки, вона (позивачка) тричі заявляла відвід судді.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 10.12.2024 року о 10-20 годині, однак сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися і про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

01 липня 2021 року на ім`я голови квартального комітету №14 Пащенко С.М. від відповідачки ОСОБА_2 була подана Заява такого змісту: "Прошу Вас провести роз`яснювальну бесіду з моєю сусідкою ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 з приводу турбуючи мене питань. А саме:

1) Вона спалює гілки та листя, що заборонено законодавством України.

2) Здійснює само вигул її домашньої собаки без нагляду за межами її території без повідку та наморднику, що несе небезпеку для дітей та дорослих, а також забруднює мою при домову територію та всю вулицю.

3) Також прошу зобов`язати її побудувати водостік з даху її літньої кухні, яка розташована наприкінці її участку та межує із моїм, тому що вся вода зтікає на мою ділянку.

4) Наголошую, що ця сусідка здійснює в мою сторону соціальний булінг, який негативно відображається на моєму психологічному стані.

У разі неналежного розгляду моєї заяви я вимушена буду звернутися у вищі органи та до суду.

Про розгляд моєї заяви прошу повідомити за телефоном".

Отже, відповідно до вказаної вище заяви від 01.07.2021 року, яка складена на ім`я голови квартального комітету №14 ОСОБА_4 , відповідачка ОСОБА_2 просила провести роз`яснювальну бесіду з позивачкою ОСОБА_1 , оскільки остання спалює гілки та листя; здійснює самовигул своєї собаки без нагляду за межами її території без повідку та наморднику, що несе небезпеку для дітей та дорослих, а також забруднює її придомову територію та всю вулицю; просила зобов`язати ОСОБА_1 побудувати водостік з даху її літньої кухні, яка розташована наприкінці участку та межує з участком ОСОБА_2 ; зазначила, що "ця сусідка" здійснює в її сторону соціальний булінг.

27.09.2021 року на запит адвоката Салівонського О.М. голова квартального комітету № 14 Суворовської районної у м. Херсоні ради ОСОБА_4 повідомила, що на заяву ОСОБА_2 , адресованої на ім`я голови квартального комітету у відношенні ОСОБА_1 , відповідь щодо розгляду була надана в телефонному режимі ОСОБА_2 .

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 ст.3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За ч.1 ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), та частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

За положеннями ст.277 ЦК України:

--- фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1);

--- спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (частина 4);

--- спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац 3 частини 6);

--- спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст.297 ЦК України:

--- кожен має право на повагу до його гідності та честі (частина 1);

--- гідність та честь фізичної особи є недоторканними (частина 2);

--- фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (частина 3).

Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Тлумачення ст.277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов:

--- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

--- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

--- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права;

--- врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Про це також зазначено і в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

Крім того, аналіз положень ст.277 ЦК України дає підстави для висновку, що предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі "Лінгенс проти Австрії" (Lingens v. Austria), § 46).

Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також має право на власне тлумачення справи в тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та в такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц Верховний Суд зробив висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах з приводу захисту гідності, честі чи ділової репутації. За вказаним висновком:

--- під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин;

--- позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права;

--- недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені);

--- вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Натомість судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Тобто, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Про це також зазначено в п.19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи".

З іншого боку, вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку.

Таким чином, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні.

Про це також зазначено в п.46 рішення ЄСПЛ від 08.07.1986 року у справі "Лінгенс проти Австрії".

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

У п.188 рішення ЄСПЛ від 06.10.2015 року у справі "Карпюк та інші проти України" зазначено: "Згідно з усталеною практикою Суду свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства".

Згідно з абзацом 1 ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина третя статті 277 ЦК України (презумпція добропорядності) виключена на підставі Закону України від 27 березня 2014 року № 1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації", що набрав чинності 19 квітня 2014 року й не має зворотної дії в часі на підставі частини першої статті 58 Конституції України.

У зв`язку з цим доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірності, має відбуватися в загальному порядку.

Суд першої інстанції відмовив у визнані недостовірною зазначеної інформації, поширеної відповідачкою у її заяві від 01.07.2021 року, яка складена на ім`я голови квартального комітету № 14 ОСОБА_4 , з підстав того, що вказана інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивачки. А тому, як вважав суд, позивачкою не доведено факт поширення відповідачкою про неї недостовірної інформації, адже в матеріалах справи відсутні відомості про те, що інформація, зазначена відповідачкою у заяві, яка була адресована голові квартального комітету, не відповідає дійсності, порушила особисті немайнові права позивачки чи принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Відтак, як вважав суд, відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною виключає необхідність спростування поширеної інформації.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не доведено того, що поширена відповідачкою щодо неї інформація є інформацією образливого характеру та що вона принизила її честь, гідність та ділову репутацію. А тому, як вважав суд, відсутні підстави для відшкодування з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ст.3 Закону України "Про органи самоорганізації населення":

--- орган самоорганізації населення є однією з форм участі членів територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах у вирішенні окремих питань місцевого значення (частина 1);

--- органами самоорганізації населення є будинкові, вуличні, квартальні комітети, комітети мікрорайонів, комітети районів у містах, сільські, селищні комітети (частина 2);

--- основними завданнями органів самоорганізації населення є:

1) створення умов для участі жителів у вирішенні питань місцевого значення в межах Конституції і законів України;

2) задоволення соціальних, культурних, побутових та інших потреб жителів шляхом сприяння у наданні їм відповідних послуг;

3) участь у реалізації соціально-економічного, культурного розвитку відповідної території, інших місцевих програм (частина 3).

Згідно ст.7 вказаного Закону:

--- орган самоорганізації населення створюється за територіальною ознакою (частина 1);

--- територією, у межах якої діє орган самоорганізації населення, може бути частина території села, селища, міста, району в місті, у межах якої проживають жителі, які обрали цей орган (частина 2);

--- територія, у межах якої діє орган самоорганізації населення, визначається рішенням ради, що дала дозвіл на створення:

а) сільського, селищного комітету в межах території села, селища, якщо його межі не співпадають з межами діяльності сільської, селищної ради;

б) вуличного, квартального комітету в межах території кварталу, кількох, однієї або частини вулиці з прилеглими провулками в місцях індивідуальної забудови (частина 3).

Вказаний Закон передбачає затвердження Положення про орган самоорганізації населення (стаття 12) та легалізацію органу самоорганізації населення (стаття 13).

Статтею 14 вказаного Закону передбачені повноваження органу самоорганізації населення, зокрема, організація на добровільних засадах участі населення у здійсненні заходів щодо охорони навколишнього природного середовища, проведення робіт з благоустрою, озеленення та утримання в належному стані садиб, дворів, вулиць, площ, парків, кладовищ, братських могил, обладнанні дитячих і спортивних майданчиків, кімнат дитячої творчості, клубів за інтересами тощо; з цією метою можуть створюватися тимчасові або постійні бригади, використовуватися інші форми залучення населення (пункт 4 частини 1); розгляд звернень громадян, ведення прийому громадян (пункт 11 частини 1).

Тлумачення ст.40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Тобто, за встановлених обставин надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

На думку апеляційного суду встановлені у справі обставини свідчать про те, що подана відповідачкою заява від 01.07.2021 року на ім`я голови квартального комітету № 14 зовсім не мотивована поширенням щодо позивачки недостовірної інформації та вчиненням цілеспрямованих дій на приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, а була наслідком реалізації відповідачкою свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Протилежного стороною позивачки не доведено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 26.03.2020 року у справі № 464/12824/14-ц (провадження № 61-18996св19), від 23.01.2020 року у справі № 554/10962/16-ц (провадження № 61-44796св18), від 10.06.2019 року у справі № 310/5745/16-ц (провадження № 61-40572св18), від 02.09.2020 року у справі № 554/10962/16-ц (провадження № 61-44796св18), від 09.11.2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19), від 09.11.2021 року у справі № 243/4297/20 (провадження № 61-4906св21).

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказана інформація відповідачки по суті не є фактичним твердженням, оскільки не містить стверджувальні фактичні дані, а тому не може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і, як наслідок, не може бути визнана недостовірною, а є думкою, висловленням, являє собою розумовий акт, що має оціночний характер, що була (вказана інформація) направлена до відповідного органу самоорганізації населення з метою його розгляду в порядку реалізації відповідачкою свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.

Апеляційний суд при цьому враховує й те, що в даному випадку встановлені обставини свідчать про те, що мова йде про звичайні відносини між людьми за участю органу самоорганізації населення, що звичайна особа, вважаючи, що діями сусідки порушуються її права, звернулася до органу самоорганізації населення за допомогою, а останній в межах свої повноважень міг провести бесіди зі сторонами, в результаті чого спір міг би бути вирішений. Встановлені обставини не підтверджують вчинення відповідачкою цілеспрямованих дій на приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки шляхом подання зазначеної заяви.

Таким чином є необґрунтованою вимога позивачки про визнання інформації недостовірною й та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації та про зобов`язання відповідачки спростувати поширену відносно позивачки недостовірної інформації шляхом подання відповідної письмової заяви на ім`я голови квартального комітету.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від основної вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації, у задоволенні якої відмовлено, то у її задоволенні також слід відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржниці на помилковість висновку суду про те, що поширена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивачки, а також на відсутність належної мотивації судом свого висновку та неврахування відзиву відповідачки від 25.01.2022 року, в якому сама відповідачка не вважає наведені нею обставини оціночними судженнями та заявила про допит свідків.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що, як вже було зазначено, подана відповідачкою заява від 01.07.2021 року на ім`я голови квартального комітету № 14 не мотивована поширенням щодо позивачки недостовірної інформації та вчиненням цілеспрямованих дій на приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, а була наслідком реалізації відповідачкою свого конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, на звернення до органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У справі встановлено, і про це зазначено в позовній заяві, що сторони у справі (і позивачка, і відповідачка), добросусідські відносини між якими не склалися, направляли для розгляду та надання відповіді відповідні звернення до квартального комітету з приводу, на думку сторін, порушень правил добросусідства та інших правил, які нібито допускались кожною з них. Апеляційний суд вважає, що зазначене є правом сторін, однак воно за встановлених обставин не може слугувати підставою для задоволення поданого позивачкою позову про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, оскільки, як обґрунтовано вважав суд першої інстанції, поширена відповідачкою інформація, яка є предметом розгляду, не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивачки. Суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачкою не доведено того, що поширена відповідачкою щодо неї інформація, зокрема і інформація про нібито здійснення позивачкою в сторону відповідачки ОСОБА_2 соціального булінгу, є інформацією образливого характеру та що вона принизила її честь, гідність та ділову репутацію.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржниці на неврахування судом того, що відповідачка у своїй заяві стверджує про вчинення нею (позивачкою) дій, за які передбачена адміністративна відповідальність за трьома статтями КУпАП, а також на неврахування судом висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що правовідносини у справах не є подібними, адже у цій справі, як встановлено, відповідачка, діючи слідом за позивачкою, реалізуючи своє право на звернення до органів місцевого самоврядування, звернулася до органу самоорганізації населення з питання, які належать до його повноважень (здійсненні заходів щодо охорони навколишнього природного середовища, проведення робіт з благоустрою, озеленення та утримання в належному стані садиб, дворів, вулиць, площ, що передбачено ст.14 Закону України "Про органи самоорганізації населення"). У цій справі не встановлено, що відповідачка прямо звинувачувала позивачку у вчиненні правопорушень за трьома статтями КУпАП: ст.77-1 ("Самовільне випалювання рослинності або її залишків"), ст.154 ("Порушення правил утримання собак і котів"), ст.173-4 ("Булінг (цькування) учасника освітнього процесу"). Тобто, у цій справі не доведено належними доказами факт поширення відповідачкою про неї недостовірної інформації, адже в матеріалах справи відсутні відомості про те, що інформація, зазначена відповідачкою у заяві, яка була адресована голові квартального комітету, не відповідає дійсності, порушила особисті немайнові права позивачки чи принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Крім того, як такі, що не підтверджені належними доказами, впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції, підлягають залишенню поза увагою й інші доводи апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 грудня 2024 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська