Справа № 443/541/24 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І.
Провадження № 22-ц/811/2350/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Провадження № 22-ц/811/2769/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Ковальчука Ю.П.;

адвоката Шамети І.В. - представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року та апеляційною скаргою адвоката Шамети Ірини Володимирівни, представника ОСОБА_1 , на додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 9 000 грн. щомісячно у твердій грошовій сумі на 30 000 грн. щомісячно у твердій грошовій сумі, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка із відповідачем перебувала у шлюбі, який між ними було розірвано у 2023 році. Від даного шлюбу у них у 2014 році народився син ОСОБА_4 . Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14.12.2023 року по справі № 443/1300/23 вирішено стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 9 000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 20.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання згаданого рішення суду було видано виконавчий лист на підставі якого відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження. У процесі виконання згаданого виконавчого провадження державним виконавцем було надіслано запити до Державної податкової служби про джерела та/або суми доходів відповідача, на що було отримано відповідь про те, що відповідач є самозайнятою особою та у 2 кварталі 2023 року отримав дохід у розмірі 450 388 грн. 41 коп. від іноземного підприємства «Сайткор Україна», а у 3 кварталі 2023 року отримав дохід у розмірі 526 753 грн. 72 коп. від іноземного підприємства «Сайткор Україна» та дохід в розмірі 1 352 547 грн. 51 коп. (податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи). У 4 кварталі 2023 року відповідач отримав дохід у розмірі 451 687 грн. 37 коп. від іноземного підприємства «Сайткор Україна» та дохід в розмірі 1 815 582 грн. 25 коп. (податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи).

На момент подачі позовної заяви про стягнення аліментів позивачка не мала жодних відомостей щодо доходів відповідача, а сума 9 000 грн. була визначена відповідно до пропозиції самого відповідача в проекті договору про виховання дитини. Після того, як вона в процесі виконання виконавчого провадження отримала дані з відповідей на запити до Державної податкової служби України про джерела суми доходів відповідача, вона дізналася про дійсні доходи останнього, а відтак виникла підстава для збільшення розміру аліментів (покращення матеріального стану відповідача). Аліменти на утримання дитини просить збільшити у твердій грошовій сумі, враховуючи факт того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем і не має регулярного постійного фіксованого доходу.

Підставою для збільшення розміру аліментів є не тільки покращення матеріального становища відповідача, але й те, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою, яка не отримує доходу, оскільки вона не перебуває на обліку в центрі зайнятості та на даний час не працює, так як не може знайти роботу у зв`язку із станом здоров`я. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина виріс у зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та одяг, витрати на комунальні платежі та оренду житла. Також підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (том 1, а.с. 1-5).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишено без задоволення (том 1, а.с. 152-159).

25 червня 2024 року представник відповідача подала до суду Заяву про додаткове рішення, у якій просила стягнути з позивачки 6 500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу (том 1, а.с. 161-163).

Додатковим рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17 липня 2024 року у задоволенні вищезгаданої заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу було відмовлено (том 1, а.с. 194-197).

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що суд «не врахував» таку обставину, як наявність «боргу з липня 2023 року по лютий 2024 року по аліментах та самоусунення (відповідача) від виховання та піклування за сином".

Вважає, що судом неправомірно не були взятими до уваги докази про оплату житлово-комунальних послуг, оскільки ці витрати понесла саме позивачка/апелянт.

Стверджує, що відповідач професійно займається веслувальним спортом, а тому вважає неправомірним посилання суду на нібито незадовільний стан здоров`я відповідача.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що позивачка неодноразово наголошувала на тому, що вона «не мала жодних відомостей про реальні доходи відповідача на момент подачі позовної заяви» (том 1, а.с. 200-207).

Додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 липня 2024 року оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить згадане додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з позивачки 6 500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на порушення норм процесуального права, оскільки вважає, що «посилання на затягування розгляду справи є безпідставними» (том 2, а.с. 11-12).

Позивачка подала до суду заяву про апеляційний розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів поданої нею апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14.12.2023 року у справі № 443/1300/23, цим рішенням суду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі, а саме: присуджено до стягнення зі згаданого відповідача на користь позивачки 9 000 грн. аліментів на утримання їх спільного сина незважаючи на те, що відповідач пропонував присудити до стягнення з нього аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів (том 1, а.с. 11-13).

З даним позовом (про збільшення розміру аліментів) позивачка звернулася до суду через 3 (три) місяці і 1 (один) тиждень.

В той же час, подана нею 21 березня 2024 року позовна заява про збільшення розміру аліментів не містить будь-яких даних про те, що в період з 14 грудня 2023 року по 21 березня 2024 року у платника (відповідача) чи одержувача (позивачки) аліментів відбулися зміни у матеріальному чи (або) сімейному стані, або стані здоров`я когось із них, так само, які у ній не наведено інших даних, які б могли слугувати правовою підставою для зміни розміру аліментів, який був присуджений до стягнення рішенням суду 3 (три) місяці тому.

За наведених вище обставин у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовної вимоги про зміну (збільшення) розміру аліментів, який був присуджений до стягнення рішенням суду від 14 грудня 2023 року, і доводи апеляційної скарги позивачки цього висновку не спростовують, оскільки всі обставини, які наведені позивачкою в обґрунтування заявлених нею 21 березня 2024 року позовних вимог, існували і на час розгляду судом її попереднього позову, за наслідками розгляду якого судом і було ухвалено рішення від 14 грудня 2023 року, а відсутність у позивачки «відомостей про реальні доходи відповідача на момент подачі позовної заяви» не може слугувати правовою підставою для збільшення розміру аліментів (який майже у три рази перевищує законодавчо встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку) більш, ніж у три рази.

ЦПК України встановлено, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Частиною 1 статті 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат може бути підставою для відмови у відшкодування відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (том 2, а.с. 38) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанцій.

Матеріалами справи стверджується наступне.

26.03.2024 року відповідач уклав з адвокатом Шаметою І.В. Договір про надання правової допомоги № 02, який не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом (а.с. 164-165), і цей Договір нею було подано до суду лише 25.06.2024 року, тобто вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Стороною відповідача не надано суду пояснень з приводу того, чому саме цей Договір було подано до суду лише після завершення розгляду справи судом першої інстанції і чому сам Договір про надання правової допомоги не містить розміру адвокатської винагороди.

Відзив на позовну заяву відповідача (як «перша заява» сторони відповідача по суті спору) не містить жодного розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с. 40-44).

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, на стадії розгляду справи судом першої інстанції позивачка була позбавленою можливості подати до суду аргументоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, або навести свої доводи щодо неспівмірності цих витрат (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).

За вищенаведених обставин в їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а тому апеляційна скарга представника відповідача на додаткове рішення також до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 20 червня 2024 року- без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 липня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.