ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/629/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/460/23 Категорія: 304090000 Нейло І.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа ОСОБА_3 ;

особа, що подала апеляційну скаргу -представник позивача адвокат Чуйко Ярослав Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Чуйка Ярослава Володимировича на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року представник ОСОБА_4 - адвокат Чуйко Ярослав Володимировичзвернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.11.2022 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 у борг кошти в розмірі 270600 грн., про що між ними був укладений нотаріально посвідчений договір. В свою чергу відповідач брав на себе зобов`язання повернути борг у повному обсязі в строк до 14.05.2023 року. Проте відповідач у визначений строк борг не повернув, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язання.

Просив суд стягнути на його користь з відповідача борг за договором позики у розмірі 270600 гривень.

В судовому засіданні 30.10.2023 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача у справі ОСОБА_5

РішеннямМонастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 14.11.2022 року в сумі 148050 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1480 грн. 18 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмова в задоволенні частини позовних вимог мотивована тим, що частину боргу за договором позики від 14.11.2022 року відповідачем було повернуто, а саме перераховано дружині позивача - ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача адвокат ЧуйкоЯ.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не прийняв до уваги заперечення позивача, що гроші в сумі 122550 грн., які відповідач перераховував на банківський рахунок третьої особи, є повернення відповідачем коштів, які він позичав саме у третьої особи, а саме у ОСОБА_5 .

Також вказує, що судом першої інстанції було взято до уваги докази, які не відповідають жодному з критеріїв ЦПК України, а саме платіжні доручення без призначення платежу про перерахування коштів третім особам відповідачем.

Зазначає, що відзиви на позов відповідачем було подано з пропущенням строку на їх подання без клопотання про поновлення пропущеного строку, при цьому судом першої інстанції прийнято до уваги відповідні відзиви та не вирішено питання щодо поновлення строку на їх подання. Крім того, неодноразово відповідачем подавались різні роздруківки з Приват 24 як додаткові докази, при цьому не обґрунтовано їх подання поза межами процесуальних строків, а судом не вирішувалось питання щодо повноваження подання таких доказів поза межами подання відзиву. Отже вважає, що судом порушено норми процесуального закону щодо долучення доказів до матеріалів справи та долучено докази поза межами строків визначених законом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказує, що в січні 2022 року він позичив у дружини позивача ОСОБА_5 грошові кошти, зі строком повернення до 14.11.2022, які повернув, що підтверджується банківськими чеками. В листопаді 2022 року при спілкуванні з ОСОБА_5 остання сказала, що може позичити йому ще 6600 доларів США, але для цього поставила умову про те, що він має написати розписку про отримання коштів у її чоловіка. 14.11.2022 року відповідач написав заяву про те, що отримав від ОСОБА_6 в позику 6600 доларів США та підписав договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Горбуновою М.І. Після цього відповідач повертав кошти подружжю, що підтверджується чеками. Вказує, що доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують факт отримання коштів після 14.11.2022 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

При розгляді справи судом встановлено, що 14.11.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 270600 грн., яка є еквівалентом суми 6600 доларів США, на строк до 14.05.2023 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області ГорбуновоюМ.І., зареєстровано в реєстрі за № 1618.

Договір позики від 14.11.2022 року було укладено під час перебування ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 15.11.2011 року, та який було розірвано 10.06.2023 року (а.с. 99,100).

Підставою звернення з даним позовом до суду стало те, що у строк встановлений договором позики відповідач суму позики позивачу не повернув.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім договором (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи за цим договором тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Предметом спору та доказування у справі є повернення коштів, одержаних за договором позики, доведення виконання (чи невиконання) відповідачем обов`язку з повернення коштів.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у такій самій кількості у строк та в порядку, що встановлені договором, в іншому випадку позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доводи відповідача про те, що він частково виконав боргові зобов`язання саме перед позивачем шляхом сплати коштів через третіх осіб, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову та зазначаючи про часткове виконання грошового зобов`язання перед позивачем, відповідач згідно з вимогами ч.3 ст. 12 та ч.1ст. 81 ЦПК України зобов`язаний надати відповідні докази у підтвердженнятаких заперечень.

В матеріалах справи містяться надані відповідачем копії дублікатів чеків про перерахунок ним коштів на банківський рахунок ОСОБА_5 на загальну суму 122550 грн. (а.с. 47- 49), які на його думку свідчать про повернення ним коштів позивачу в рахунок погашення боргу перед позивачем за договором позики, які були прийняті судом першої інстанції і їм надана відповідна оцінка. При цьому під час розгляду справи в суді першої інстанції третя особа ОСОБА_5 пояснювала, що вона неодноразово надавала відповідачу у позику грошові кошти, а відповідач періодично повертав борг, перераховуючи заборгованість на її банківський рахунок.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не обґрунтовано визнав ці документи належними доказами на підтвердження виконання відповідачем зобов`язання перед позивачем за договором позики від 14.11.2022 року, оскільки ці документи за своїм змістом не можна вважати розписками про повернення коштів. Крім того, у цих документах зазначено прізвище особи, яка не є стороноювказаного договору позики.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач уповноважував у визначений законом спосіб третіх осіб на отримання від відповідача коштів в рахунок повернення позики за договором позики від 14.11.2022 року. Також в умовах договору і написаній ОСОБА_2 заяві від 14.11.2022 року на підтвердження отримання ним від ОСОБА_4 позики в сумі 6600 доларів США, які він зобов`язується повернути до 14.05.2023 року, відсутнє застереження про можливість повернення суми позики не особисто позикодавцю, а іншій особі.

З аналізу договору позики від 14.11.2022 року слідує, що правовідносини позики грошових коштів виникли між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, договір позики підписанийЧуйком Є.В як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, при цьому договір позики не містить підпису ОСОБА_5 як сторони договору.

Враховуючи наведене, ОСОБА_5 не є стороною договірних правовідносин позики грошових коштів як позичальником.

Крім того, в наданих відповідачем чеках перерахування коштів на ім"я ОСОБА_5 відсутнє посилання що вказані кошти перераховані в рахунок погашення боргу за договором позики від 14 листопада 2022 року укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Отже, із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є обґрунтованою і наведені в ній доводи дають підстави для висновків щодо помилковості рішення суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із позовною заявою та апеляційною скаргою ОСОБА_4 сплачено судовий збір у загальному розмірі 6765 грн. Тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6765 грн. (2706 грн. за подання позовної заяви та 4059 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Чуйка Ярослава Володимировичазадовольнити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року скасувати,прийняти у даній справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 14.11.2022 року в сумі 270600грн. (двісті сімдесят тисяч 600 гривень) та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6765 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді