ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року місто Київ

Справа № 752/15699/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17887/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Терехової О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року (ухвалено у складі судді Чекулаєв С.О., повний текст рішення складено 23 вересня 2024 року)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

24.07.2024 представник позивача звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 3900280 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.08.2023, станом на 24.04.2024 у розмірі 145 790,00 грн, що складається з: 24 500,00 грн - заборгованість за кредитом та 121 290,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4. Кредитного договору за ставкою 2% за кожний день користування кредитом (730% річних) за період з 15.08.2023 по 24.04.2024 (включно).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 3900280 від 15.08.2023, укладеним із ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», яке відступило право вимоги ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» відповідно до договору факторингу № 24/04/24.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань ОСОБА_2 , його загальна заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 24.04.2024 становить 145 790,00 грн.

З огляду на зазначене позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 17 вересня 2024 року позов ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнив.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №3900280 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.08.2023, станом на 24.04.2024 у розмірі 145 790 грн, з яких: 24 500,00 грн - заборгованість за кредитом та 121 290,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 15.08.2023 по 24.04.2024.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, Зачепіло З.Я. в інтересах ОСОБА_2 15 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, н сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Указує, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1 %, натомість позивач визначив її у розмірі 2 %. Позивач не надав доказів переказу коштів відповідачу, а також належного розрахунку заборгованості, зокрема в частині нарахованих відсотків.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній договір факторингу на підставі якого позивач набув право вимоги до відповідача.

Звертає увагу на неможливості застосування до відповідача відповідальності за ст. 625 ЦК України та нарахування неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 18 Закону України № 2120-ІХ.

Кредитний договір не містить відомостей про його підписання електронним одноразовим ідентифікатором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» - Руденко К.В. проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - Радкевич С.О. доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладеними в апеляційній скарзі. На запитання суду про оскарження кредитного договору пояснив, що кредитний договір від 15.08.2023 в судовому порядку не оскаржувався.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом доставлення судової повістки-повідомлення в електронний кабінет ЄСІТС, про що міститься звіт про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (том а. с. 219).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що 15.08.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №3900280 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 24 500,00 грн, строком на 350 днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача за визначеними платіжними реквізитами, з умовою про нарахування та сплату процентів за користування кредитом у розмірах 1,40% та 2% в день в залежності від строку користування кредитом (підпункти 1.4.1. та 1.4.2. Кредитного договору).

Укладення Кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснювалась при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІТС товариства (п. 1.1 Кредитного договору).

Відповідно до пункту 9.7 Кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

У пункті 10 Кредитного договору зазначені реквізити та підписи сторін, де ОСОБА_2 зазначив свої контактні дані, та підписав договір електронним підписом К092.

Суд встановив, що при укладенні зазначеного Кредитного договору відповідач та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» погодили: суму кредиту: 24 500,00 грн; строк кредиту - 350 днів; порядок та умови надання кредиту; порядок обчислення процентів; порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів; інші умови договору (пункти 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного договору).

Згідно пункту 2.1. Кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає відповідачу кредит у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

На виконання вказаних норм закону, та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду документи, щодо перерахування кредитних коштів позичальнику, які складені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: Кредитний договір, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, інформаційну довідку за вих. № 3749-2604 від 26.04.2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке є оператором системи платежів іРау.ua, про перерахування 15.08.2023 на картку відповідача зазначених ним у Кредитному договорі грошових коштів у розмірі 24 500,00 грн.

Суд також врахував письмову відповідь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 12.08.2024 № БТ/4974 на ухвалу суду від 29.07.2024 про витребування доказів, згідно з якою суд повідомлено (підтверджено), що на ім`я відповідача - ОСОБА_2 у банку емітовано карту № НОМЕР_2 , а також із наданої виписки по картковому рахунку, вбачається зарахування переказу на вказану банківську картку 15.08.2023 грошових коштів у розмірі 24 500,00 грн.

24.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор), укладено Договір факторингу №24/04/24, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором №3900280 про надання споживчого кредиту від 15.08.2023 перейшло до позивача у справі - ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС».

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за договором споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №3900280 шляхом підписання електронного договору з використанням одноразового ідентифікатора. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало право вимоги стосовно відповідача відповідно до договору факторингу №24/04/24. Позивач надав докази фактичного перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача, зокрема АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підтвердило переказ 24 500 грн на картковий рахунок відповідача, відповідач кредитний договір чи договір факторингу не оспорював. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, відповідач не надав доказів погашення заборгованості або спростування розрахунку позивача.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Заперечуючи факт укладення кредитного договору, скаржник вказував на відсутність доказів перерахування коштів від первинного кредитора до відповідача та відсутність відомостей в кредитному договорів про його підписання електронним одноразовим ідентифікатором.

Указані доводи спростовуються матеріалами справи, у яких міститься кредитний договір із вказаним електронним одноразовим ідентифікатором: К092 (а. с. 35), а також випискою з особового рахунку відповідача в АТ «Універсал Банк», з якої вбачається факт зарахування кредитних коштів у розмірі 24 500 грн 15 серпня 2023 року (а. с. 105).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення кредитного договору, зокрема щодо досягнення між сторонами згоди щодо його умов.

Доводи про відсутність в матеріалах справи договору факторингу колегія суддів також відхиляє як безпідставні, оскільки відповідний договір в матеріалах справи наявний (а. с.117-123).

Заперечуючи щодо розміру заборгованості, в частині відсотків, скаржник посилався на Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1 %, натомість позивач визначив її у розмірі 2 %.

Колегія суддів відхиляє такі доводи як необґрунтовані, оскільки редакція Закону України «Про споживче кредитування» станом на дату укладення кредитного договору від 15 серпня 2023 року не передбачала таких положень. Відповідні зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.

Доводи щодо ненадання позивачем належного розрахунку заборгованості колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки в матеріалах справи міститься відповідний розрахунок (а. с. 43-52), помилковість якого відповідачем не доведена, а судом перевірена на відповідність умовам укладеного кредитного договору.

Відповідач не оспорював кредитний договір у судовому порядку, що з огляду на положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст. 1051 ЦК України свідчить про дійсність договірних відносин, що виникли між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до відповідача відповідальності за ст. 625 ЦК України та нарахування неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 18 Закону України № 2120-ІХ, оскільки зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що первісний кредитор не здійснював нарахування неустойки, інших штрафних санкцій чи 3 % річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України. Позивачем заявлено до стягнення тільки тіло кредиту та відсотки за його використання протягом визначеного за кредитним договором строку, на умовах та в порядку, передбаченому ним.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, повторюють доводи відзиву на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та зводяться до намагання ввести апеляційний суд в оману щодо дійсних обставин справи, які підтверджуються доказами, що міститься в матеріалах справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська