Справа № 346/3982/23
Провадження № 22-ц/4808/695/24
Головуючий у 1 інстанції Коваленко Д. С.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднарук Василь Васильович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 лютого 2024 року, у складі судді Коваленка Д.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просив стягнути з відповідача на його користь борг за розпискою в сумі 36568,60 гривень та проценти від суми позики у розмірі 851,60 гривня.

В обґрунтування позову зазначив, що 18 травня 2023 року він передав в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 1000 доларів США. На підтвердження отримання відповідачем цих грошових коштів, була складена письмова розписка від 18 травня 2023 року, в якій були зазначені умови повернення цих грошових коштів до 20.06.2023.

Оскільки відповідач зобов`язання з повернення позики, не виконав, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав щодо повернення йому грошових коштів у розмірі 36568,60 грн, що є гривневим еквівалентом позиченої в нього суми позики, за курсом НБУ, а також процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ, що складає у гривневому еквіваленті 851,60 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 18 травня 2023 року у розмірі 36568,60 грн.

У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 процентів від суми позики у розмірі 851 грн відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1049 грн 17 коп.

Представник ОСОБА_1 адвокат Боднарук В.В. подав на вказане рішення апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права, у зв`язку з тим, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

Зазначає, що в жовтні 2022 року відповідач переніс інсульт, перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Коломийська ЦРЛ» Коломийської МР з 22.10.2022 по 31.10.2022, після чого перебував на амбулаторному лікуванні. Враховуючи наслідки перенесеного інсульту та поважний вік з листопада 2022 року відповідач погано пересувається та без сторонньої допомоги не виходить з своєї квартири. З цих причин відповідач не міг з`явитись в судове засідання, а дати проведення судових засідань з представником відповідача попередньо не узгоджували. Вказані мотиви та причини судом не були прийняті до уваги.

Відповідач заперечує, що позичав грошові кошти в позивача. ОСОБА_1 та його представник стверджують, що відповідач не писав боргової розписки позивачу та відповідач в категоричній формі заперечує факт договору позики грошових коштів у валюті. Зазначає, що відповідач не знайомий з позивачем, між сторонами велика різниця у віці 47 років також між ними немає нічого спільного, у зв`язку з чим вважає вимоги позивача безпідставними та незаконними, докази на підтвердження позовних вимог неналежними та недостовірними.

Вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про виклик в судове засідання позивача.

Зазначає, що представник відповідача заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручити експертам НДКЦ УМВС в Івано-Франківській області. На вирішення експертизи поставити питання: хто писав вказану боргову розписку, хто підписував дану боргову розписку, а саме відповідач, позивач чи інша особа. Однак суд першої інстанції безпідставно, упереджено та необґрунтовано без виходу в нарадчу кімнату залишив без розгляду клопотання призначення почеркознавчої експертизи.

Суд першої інстанції не надав жодної оцінки словам представника відповідача щодо імовірності вчинення позивачем шахрайських дій відносно відповідача. Суд прийняв рішення незаконно, безпідставно, упереджено, необґрунтовано на підставі однієї розписки, яка на переконання відповідача була підробленою.

Вважає, що суд першої інстанції провів розгляд справи з порушенням норм процесуального права. Не зрозумілою є позиція суду щодо затягування представником відповідача розгляду справи. Зазначає, що засідання 29.02.2024 року фактично в провадженні суду було підготовчим засіданням і представник відповідача не порушив норм процесуального права, оскільки не зрозуміло як суд перейшов від стадії підготовчого провадження до розгляду справи по суті. Позивач умисно не з`явився у жодне судове засідання, незважаючи на те, що заздалегідь був повідомлений про явку в Коломийський міськрайонний суд.

Невірним є висновок суду про те, що відповідачем не доведено, що він не отримував в борг гроші, оскільки відповідач міг довести свою позицію тільки після проведення почеркознавчої експертизи і допиту позивача в судовому засіданні, однак суд першої інстанції безпідставно в задоволенні цих клопотань відмовив.

Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що доказами доведено факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання на підставі договору позики, по її поверненню, а тому вважав доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення йому відповідачем, як боржником, суми позики у розмірі 36568,60 грн, що є еквівалентом 1000 доларів США, за курсом Національного банку України.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що 18 травня 2023 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає в АДРЕСА_1 , серія паспорта НОМЕР_1 виданий Коломийським МВ УМВС в Івано-Франківській області) уклав із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає АДРЕСА_2 ) договір позики, на підтвердження чого видав йому і підписав розписку, за якою ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 1000 доларів США, які зобов`язується повернути до 20 червня 2023 року (а.с.8,59 - копія та оригінал розписки).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 369/11450/19 (провадження № 61-10412св21) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 686/18121/21 (провадження № 61-14050св23), від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21) та інші).

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зробив висновок про те, що у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Водночас законом не встановлено, що факт отримання грошових коштів має бути підтверджений певними засобами доказування. Тому кожна зі сторін може доводити таку обставину або спростовувати її будь-якими доказами. Зокрема, таким доказом може бути положення договору про одержання однією стороною від іншої грошових коштів. Натомість заінтересована сторона може спростовувати цю обставину іншими доказами, які, наприклад, свідчать про підписання договору або розписки, якщо вона втілена в окремому документі, під впливом помилки, обману, насильства тощо.

Суд має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши розписку, врахувавши, що відповідачем не надані належні докази повернення боргу, суд першої інстанції правильно встановив природу спірних правовідносин, які виникли між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

Посилання заявника на те, що надана позивачем суду розписка є підробленою, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами, відповідачем не оспорювався вказаний правочин, договір у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо ймовірних шахрайських дій позивача відносно відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Такого судового рішення матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного залишення без розгляду усного клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заслуговують на увагу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27 липня 2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20 вересня 2023 року о 10:30 годині в приміщенні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Запропоновано відповідачу в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали подати до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області відзив на позов та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову, з одночасним надісланням позивачу копії відзиву та доданих документів.

Відповідно до частин першої - третьої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 278 ЦПК України).

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як видно з матеріалів справи, 11.10.2023 представник відповідача подав до суду першої інстанції відзив на позов, будь-яких доказів на підтвердження заперечення проти позову не подав. Також не заявляв жодних клопотань та не подав заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною другою-третьою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зважаючи, що до початку першого судового засідання за участю представника відповідача, адвокат Боднарук В.В. не подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, судові засідання судом першої інстанції неодноразово відкладались у зв`язку з неявкою представника відповідача, враховуючи також стадію, на якій було заявлено дане клопотання, його форму та суть, суд першої інстанції постановив ухвалу, якою залишив вказане клопотання без розгляду.

Посилання представника відповідача на хворобу відповідача, а саме перенесений інсульт і неможливість його самостійного пересування за межами дому, в суді першої інстанції жодними доказами не підтверджені. До апеляційної скарги додано виписку з медичної картки стаціонарного хворого №7097, щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні з 22.10.2022 по 31.10.2022. Однак доказів неможливості подання виписки до суду першої інстанції не подав.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Жодних інших доказів, які б підтверджували стан здоров`я відповідача та вказані представником доводи не надав.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Боднарук Василь Васильович, залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 лютого 2024 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин