Суддя Попова В. О.
Справа № 644/2195/24
Провадження № 2/644/1795/24
12.12.2024
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

12 грудня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Попової В.О.,

за участю секретаря судового засідання Плаксій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

у с т а н о в и в:

Представник позивача Косатий Д.А., який діє в інтересах позивач на підставі довіреності № 281 від 25.07.2023, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом, вказаним вище, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 26.07.2017 у розмірі 86 758 грн 13 коп. станом на 07.03.2024, з яких: заборгованість по тілу кредиту 19 007 грн 09 коп.; заборгованість по річним процентам 4 794 грн 99 коп.; заборгованість по щомісячним процентам 62 956 грн 05 коп. та судові витрати по сплаті судового збору.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.07.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № . Відповідно до п.2 Заяви на отримання кредиту, позичальник згоден з тим, що підписаний ним паспорт кредиту № 1975390 від 26.07.2017 містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту становлять кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 38 779 грн 20 коп., строк кредитування 36 місяців, річні проценти 11.99% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3.19% від суми кредиту. Позичальник був повідомлений кредитодавцем відповідно до вимог чинного законодавства у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 6, 9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншими відомостями, необхідними для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 3 кредитного договору, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суму грошових коштів за визначеними реквізитами (всього 5 платежів). Окрім цього, за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 646 грн 32 коп., що передбачено кредитним договором. 28.07.2017 право вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до умов договору факторингу та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вказаним вище договором та відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджується реєстром прав вимоги до договору факторингу, виписками та розрахунком заборгованості, доданими до позовної заяви. Дана інформація відома боржнику. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення ц стислі терміни. У зв`язку з чим станом на 07.03.2024 утворилася заборгованість у загальному розмірі 86 758 грн 13 коп., з яких: 19 007 грн 09 коп. заборгованість по тілу кредиту, 4 794 грн 99 коп. заборгованість по річним процентам, 62 956 грн 05 коп. заборгованість по щомісячним процентами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 березня 2024 року позовна заява прийнята, провадження відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін.

Представник позивача АТ «Таскомбанк» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно. Через канцелярію суду представник позивача Косатий Д.А., який діє на підставі довіреності № 198 від 06.08.2024 подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав визначених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за зареєстрованим місцем проживання/перебування, які повернулись до суду без вручення з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням та відповідає правовій позиції викладеної в постанові КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв, клопотань тощо до суду від відповідача не надходило.

Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На момент розгляду справи суду не було надано відповідачем жодних відомостей щодо зміни його місця проживання/перебування.

Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У відповідності до приписів ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128,130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідача повідомлений належним чином.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 26.07.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви № на отримання кредиту від ТОВ «ФК ЦФР» (далі Заява) (а.с. 4).

В заяві ОСОБА_1 зазначив, що згоден з тим, що підписання ним паспорту кредиту № 1975390 від 26.07.2017 містить умови укладеного ним кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним як позичальником. Умови кредитного договору, зокрема, про умови про сукупну вартість кредиту, йому роз`яснені та зрозумілі. Підтвердив, що ознайомився з кредитним договором до його укладення і згоден з усіма його умовами; примірник цієї заяви і паспорт кредиту отримав, умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця. Зобов`язується виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватись з його змінами на зазначеному веб-сайті.

В п. 3 Заяви відповідач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити за рахунок отримуваного ним кредиту такі суми грошових коштів: в сумі 10 000 грн 43 коп. отримувач АТ «Таскомбанк» на зазначені реквізити, призначення переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 надання кредиту зг. КД № від 26.07.2017; в сумі 7 336 грн 84 коп. отримувач ПАО «Платинум Банк» на зазначені реквізити, призначення погаш.кредиту.дог№ 1989/2662BCLKA1K2 від 27.11.2015, ОСОБА_1 , , 1989 за рах.кред. № від 26.07.2017; в сумі 1 842 грн 33 коп. отримувач ПАО «Платинум Банк» на зазначені реквізити, призначення погаш.кред.дог№1432/4189BCLKZA від 14.10.2014 ОСОБА_1 , , 1432 за рах.кред. № від 26.07.2017.

26.07.2017 ОСОБА_1 також підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 1975390, в якому зазначені всі істотні умови кредитного договору, а саме: сума/ліміт кредиту 38 779 грн 20 коп.; спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом протягом трьох банківських днів від дня укладення договору; строк на який надається кредит - 36 місяців; початковий процент 2 % від суми кредиту, 646 грн 32 коп.; щомісячні проценти 3.19 % від суми кредиту згідно графіком платежів; річні проценти 11.99 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів. Також зазначені загальні витрати за кредитом 52 830 грн 64 коп., орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 90 963 грн 52 коп. Крім того, паспортом кредиту передбачено графік повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (а.с. 6-8).

Заяву № на отримання кредиту від ТОВ «ФК ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 1975390 ОСОБА_1 підписано власноруч.

Згідно наданих копій платіжних інструкцій № І126719436 від 26.07.2017, № І126719437 від 26.07.2017, № І126719438 від 26.07.2017 зазначені в заяві № на отримання кредиту від ТОВ «ФК ЦФР» суми, були перераховані за належними реквізитами (а.с. 92, 93, 94).

Тобто кредитні кошти відповідачем були отримані шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в заяві № на отримання кредиту від ТОВ «ФК ЦФР».

Таким чином судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 виникли відповідні цивільні правовідносини та відповідно до умов кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» виконав свої зобов`язання в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до частини 2 статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що 07.10.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладений договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 (а.с.10-13).

Згідно із п. 2.2. вищевказаного договору про відступлення права вимоги, сторони погодили, що первинний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведений у додатку № 1 до цього договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, підписаний сторонами, новий кредитор прийняв відповідні права вимоги за кредитним договором, де позичальником є ОСОБА_1 (а.с. 14).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише в певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам".

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19.

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положень статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Таскомбанк» вважає себе кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 26.07.2017, укладеним боржником з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», право вимоги за яким перейшло до позивача за договором відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

Як вбачається з умов договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та оплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошової кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Однак, на момент укладення договору відступлення права вимоги від 07.10.2016 боргові зобов`язання за кредитним договором № від 26.07.2017 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Включення ОСОБА_1 до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 07.10.2016 є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № від 26.07.2017 позивачем не надано.

Таким чином позивач не довів того, що має право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 26.07.2017, право вимоги за яким перейшло до позивача за договором відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, оскільки фактично між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення права вимоги від 07.10.2016 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора.

Окрім того, у пунктах 1.1, 1.4 договору відступлення права вимоги визначено поняття термінів, які мають наступне значення, зокрема: Позичальники - Клієнти Первісного кредитора, яким первісний кредитор надав кредити та, які мають зобов`язання по відношенню до Первісного кредитора за кредитним договорами; Заборгованість - невиконані Позичальником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов Кредитного договору станом на дату відступлення прав вимоги Новому кредитору згідно графіку, зазначеному в п.3.1.2. цього Договору. Зокрема, але не виключено, до заборгованості відносяться зобов`язання щодо: повернення суми кредиту; сплати процентів за користування кредитом; сплати сум комісійної винагороди; інші платежі, несплачені Позичальником на день підписання Договору.

Аналіз змісту даних пунктів договору також дають суду підстави для висновку, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги, кредитний договір між первісним кредитором та позичальником уже повинен був бути укладений та повинні були існувати між первісним кредитором та позичальником зобов`язання за кредитним договором, проте кредитний договір укладено після договору про відступлення права вимоги, і зобов`язань за кредитним договором не існувало.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Зміст договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 свідчить про те, що сторони вказаного договору не передбачили відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не доведено факту переходу до нього права вимоги кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 26.07.2017, тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позовних вимог Акціонерного Товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення (заочне) складено 16.12.2024.

Суддя В.О. Попова