Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________________
Справа № 299/2424/24
У Х В А Л А

10.12.2024 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючо судді Леньо В.В., за участі секретаря судового засідання Онисько С.С., представника позивача Остащенко О.М., провівши відкрите підготовче засідання у залі суду в місті Виноградів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Гефест до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Гефест звернулося до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області Левко Т.Ю. відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

13.05.2024 року відповідачем ОСОБА_1 до суду подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задовленні позовних вимог ТОВ «ФК «Гефест» про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат.

19.06.2024 рок удо суду надійшла заява представника ТОВ «ФК «Гефест» - адвоката Остащенко О.М. про усунення технічних помилок в позовній заяві та письмові пояснення по справі.

Ухвалою від 22.07.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, згідно якої від позивача витребувано ряд договорів про відступлення прав вимоги та платіжні доручення.

29.07.2024 року відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення на заяву та пояснення позивача.

12.08.2024 року відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить зупинити розгляд цивільної справи до розгляду Печерським районним судом с.Києва, справи № 757/60/13-ц про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 21.10.2024 року, задоволено заяву представника позивача про відвід головуючого судді Левко Т.Ю. Справу передано для розгляду судді Виноградівського районного суду Леньо В.В.

06.11.2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача від 31.10.2024 року.

07.11.2024 року відповідачем заявлено клопотання про долучення доказів а також клопотання про витребування доказів та забезпечення їх надання Позивачем шляхом застосування заходів процесуального примусу.

Представник позивача адвокат Остащенко О.М. в підготовчому засіданні (в режимі відеоконференцзв`язку) заперечила щодо задоволення клопотання про зупинення провадження у справі, з тих підстав, що рішення Перечерського районного суду м.Києва не може вплинути на прийняття рішення Виноградівським районним судом у вказінй справі.

Щодо клопотання про витребування доказів зазначила, що представником позивача на виконання вимог ухвали Виноградівського районного суду від 22.07.2024 року, яким задоволено клопотання про витребування ряду договорів про відступлення прав вимоги та платіжних доручень, суду надіслано а судомо отримано нотаріально посвідчені копії доказів які просив витребувати позивач, а від так у задовленні клопотання про витребування доказів та забезпечення їх надання просила відмовити. Щодо призначення справи до судного розгляду не заперечила.

Відповідач та його представник в підготовче засідання не з`явилися. Відповідач ОСОБА_1 подав чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.198 ЦПК України, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України установлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд повинен контролювати процесуальну поведінку осіб, які беруть участь у справі, так як на нього поширюється порядок цивільного судочинства, а значить обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, а також нести відповідальність за зловживання правом. У прямі обов`язки осіб, що беруть участь у справі, входить дотримання процесуальної дисципліни протягом всього провадження у справі.

Зазначене узгоджується з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У той же час, численні неявки відповідача ОСОБА_1 та його представника, позбавляють суд можливості своєчасно розглянути справу, що призводить до порушення прав учасників процесу та норм процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку сторони по справі повинні дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи розумність строків розгляду справи, суд вважає за можливе провести підготовче засідання за відсутності відповідач ОСОБА_1 та його представника адвоката Поповича В.І.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що заяв про бажання укласти мирову угоду, передачу справи на розгляд третейського суду або врегулювання спору за участю судді, вступ у справу інших осіб, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, зустрічного позову до суду не надходило.

Сторонам роз`яснено обставини, які входять до предмета доказування, які докази мають бути подані ними. Встановлено, що сторони повідомили про всі обставини справи, які їм відомі.

Сторонами надано всі докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, клопотань про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження, не надходило.

Клопотань про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста, забезпечення позову, зустрічне забезпечення, інших заяв та клопотань також не надходило.

Вирішуючи клопотання відповідача про зупинення провадження у даній цивільній справі суд приходить до висновку, що в задоволенні такого слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Згідно роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.33 постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Таким чином, наявність у провадженні Печерського районного суду м.Києва цивільної справи № 757/608/13-ц та цивільної спраи № 757/605/13-ц про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на думку суду, не є підставою, за якою провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, оскільки наявні в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. У зв`язку з чим, у суду відсутні правові підстави для задоволення вказаного клопотання, а тому у клопотанні слід відмовити.

Вирішуючи клопотання позивача про витребування доказів та забезпечення їх надання Позивачем шляхом застосування заходів процесуального примусу, Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

За змістом ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Вимога суду про витребування доказів за клопотанням учасника справи оформлюється шляхом постановлення ухвали окремим документом і таке судове рішення є обов`язковим до виконання, а будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

За неподання доказів без поважних причин до відповідної особи можуть бути застосовані заходи процесуального примусу, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, а за невиконання постановленої судом ухвали з цього питання, яка набрала законної сили, настає передбачена законом відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.07.2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування від ТОВ ФК «Гефест» оригіналів доказів (а.с.81-82).

На виконання вказаної ухвали про витребування доказів представником позивача до суду подано Нотаріально засвідчена копія Договору відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019 року, укладеного між ТОВ ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» з витягом з додатку які стосуються відповідача ОСОБА_1 , та оригінал платіжного доручення № 193 від 19.12.2019 року.

Щодо неподання ТОВ «ФК «Гефест» інших витребуваних доказів, то Суд зауважує, що представником позивача Повідомлено про неможливість надання вказаних доказів відповідно до вимог ч.7 ст.84 ЦПК України, через відсутність їх у сторони позивача.

З огляду на вказане, на час вирішення заявленого клопотання, підстав для повторного витребування доказів, витребуваних ухвалою Суду від 22.07.2024 року, Суд не знаходить.

Приймаючи до уваги викладене, Суд не убачає зловживання процесуальними правами ТОВ «ФК «Гефест» щодо виконання вимог ухвали Суду від 22.07.2024 року. Судом не виявлено вчинення дій (бездіяльності), які б могли бути розцінені судом як недобросовісне виконання позивачем їхніх процесуальних обов`язків.

Отож підстави для застосування заходів примусу відсутні.

На підставі вищенаведеного, Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про повторне витребування доказів та застосування заходів процесуального примусу.

Підстав для вирішення питань, визначених пунктами 11-14 ч. 2 ст. 197 ЦПК України не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закінчити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті судом у визначеному складі.

Оскільки клопотань щодо порядку з`ясування обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядку дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті не надходило, суд вважає за необхідне встановити такий порядок відповідно до вимог параграфу 3 глави 6 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 189, 196-200, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити підготовче провадження та призначити до розгляду по суті.

Дата призначення до судового розгляду 09.01.2025 о 14:30 год.

Викликати сторін в судове засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 12.12.2024 року.

Суддя В. В. Леньо