Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сіренко Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою.

В обгрунтування заявлених вимог позивачка вказує на те, що 11.09.2020 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 1304.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2024 у справі № 758/219/24.

Від шлюбу в подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі дитина проживає разом із матір`ю, в той час як відповідач починаючи з серпня 2024 не бере участі в утриманні спільної дитини.

Відповідач інших осіб на утриманні немає, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 грн на місяць.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.09.2024 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.11.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним.

Відповідач вказує, що перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у сторін народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з квітня-травня 2023 сімейне життя стало поступово погіршуватися, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Відповідач робив шляхи для примирення та збереження сім`ї з метою недопущення травмування дитини в ранньому віці.

24.08.2023 між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини.

Даним договором були урегульовані питання виховання та утримання дитини, оскільки на час підписання такого договору у сторін існували певні складнощі, що виражалося у різних поглядах на проживання, утримання та виховання спільної дитини. Сторони дійшли згоди, що дитина проживатиме разом із матір`ю, окремо від батька, однак перебуватиме на повному утриманні батька, який забезпечує сина всім необхідним.

Однак, в подальшому рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.06.2024 у справі № 758/12723/23 вищезгаданий договір було розірвано та визначено місце проживання дитини разом із батьком.

Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає, що після набрання рішення законної сили у нього більше немає обов`язку виконувати умови вищевказаного договору та сплачувати будь-які кошти на користь позивачки.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки дитина повинна проживати разом із батьком, а тому останній не повинен сплачувати аліментні платежі на користь позивачки.

В судове засідання позивач не з`явилася, в заяві на адресу суду просила розгляд справи проводити без її участі та задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11.09.2020 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 1304.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2024 у справі № 758/219/24.

Від шлюбу в подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 10.08.2021 Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 3672. Батьком дитини вказано ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

24.08.2023 між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини.

Даним договором були урегульовані питання виховання та утримання дитини, оскільки на час підписання такого договору у сторін існували певні складнощі, що виражалося у різних поглядах на проживання, утримання та виховання спільної дитини. Сторони дійшли згоди, що дитина проживатиме разом із матір`ю, окремо від батька, однак перебуватиме на повному утриманні батька, який забезпечує сина всім необхідним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.06.2024 розірвано договір про визначення місця проживання дитини, порядок здійснення батьківських прав та утримання дитини від 24.08.2023, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. за реєстровим номером 1515.

Відповідно до вищевказаного рішення, місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено з батьком - ОСОБА_2 .

З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК).

Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Судом встановлено, що дитина з 18.09.2024 й по теперішній час проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та повність перебуває на його утриманні.

Даний факт підтверджується тим, що батьком дитини укладалися договори про відвідування дитячого садочка (Договір № СД 03-05 від 19.09.2024 із ТОВ «ПЗДО «Ньютон кідз»).

Факти проживання дитини з батьком підтверджується також довідкою ОСББ «Комфортний дім» від 23.09.2024, зі змісту якої вбачається, що у кв. АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_2 проживає його син - ОСОБА_3 , 2021 року народження.

За положенням частини 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Аналіз фактичних обставин справі і зібраних у справі доказів свідчить про те, що малолітній син сторін з вересня 2024 року фактично проживає разом зі своїм батьком.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Зважаючи на те, що з вересня 2024 року дитина фактично проживає разом з батьком у квартирі, яка є фактичним місцем його постійного проживання, дитина знаходиться на утриманні батька, вказані обставини, є підставою для відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Дмитро ПЕТРОВ