Житомирський апеляційний суд
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 295/13041/23 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги постачання теплової енергії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 12 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі КП «Житомиртеплокомуненерго», Підприємство, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому поросило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у сумі 30 008,15 грн та судові витрати.

Позовні вимоги Підприємство обґрунтовувало тим, що квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 та забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго, і на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час розгляду даної справи, є неповнолітньою особою. Її законним представником, у відповідності до статті 242 ЦК України, є батько ОСОБА_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 як батько неповнолітньої ОСОБА_1 несе відповідальність за несплату наданих послуг постачання теплової енергії. Вказували, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2021 року по 01 вересня 2023 року утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 30 008,15 грн.

Нарахування за надані послуги проведені на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 12 серпня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, що квартира відповідача забезпечується послугами централізованого опалення та здійснюється постачання теплової енергії, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго».

Позивач не надав докази, того, що відповідач підписав та подав заву приєднання, сплачував рахунки та фактично отримував послуги. Зазначає, що власник квартири, а також він сам не звертався із заявою про приєднання, не сплачував рахунки та не отримував послуги від позивача.

Отже, судом першої інстанції безпідставно встановлена істотна обставина, що відповідач є споживачем відповідної послуги.

Крім того, розрахунок заборгованості підписаний не керівником позивача, а іншою особою (начальником відділу збуту), а на підтвердження його повноважень позивачем не додано доказів до позовної заяви.

Також, зазначає, що існування або/чи відкриття позивачем для фізичної особи особового рахунку не є доказом надання послуг.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, - залишити без змін.

Зазначає, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 19 травня 2023 року у справі №295/4671/23 їх позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за послуги централізованого опалення у вищевказаній квартирі за період з 01 жовтня 2018 року по 01 червня 2021 року у сумі 31 137,62 грн.

Вважають, що не потребує доказування та обставина, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та має обов`язок щодо їх оплати.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду з огляду на таке.

Установлено, що КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради у місті Житомирі надає послуги з централізованого опалення відповідно до умов, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 та «Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830.

Квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_1 , на яку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає позивач.

Із виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що за період з 01 жовтня 2021 року по 01 вересень 2023 року утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 30 008,15 грн (а.с.4).

Нарахування за послуги постачання теплової енергії за вищевказаний період здійснено на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, Закону України «Про теплопостачання» 02 червня 2005 року №2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами) (далі - Правила).

Згідно положень частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який втратив чинність 01 травня 2019 року) обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Подібні за змістом норми закріплено у пункті 1 частини першої, пункті 5 частини другої статті 7 чинної редакції Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.

За правилами частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Власником квартири є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час розгляду даної справи є неповнолітньою особою. Її законним представником, у відповідності до статті 242 ЦК України, є батько ОСОБА_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Частиною 2 статті 47 ЦПК України визначено, що неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Статтею 177 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

За приписами частини 9 статті 177 Сімейного кодексу України, неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.

ОСОБА_2 як батько неповнолітньої ОСОБА_1 , відповідно до статей 32, 33 ЦК України, статті 177 Сімейного кодексу України несе відповідальність за несплату наданих послуг постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Споживачі зобов`язані сплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє його оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21.

Встановивши, що відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавало КП "Житомиртеплокомуненерго", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у неї виник обов`язок сплатити ці послуги.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що квартира відповідача забезпечується послугами централізованого опалення, та здійснюється постачання теплової енергії, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради суд зазначає наступне.

Судом під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідно до рішення Богунського районного суду міста Житомира від 19 травня 2023 року у справі №295/4671/23 позов КП "Житомиртеплокомуненерго" задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за послуги централізованого опалення у вищевказаній квартирі з 01 жовтня 2018 року по 01 червня 2021 року у сумі 31 137,62 грн.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, те, що відповідач користуються наданими послугами, які надає КП "Житомиртеплокомуненерго", встановлено вищевказаним рішенням суду та в силу статті 82 ЦПК України не потребує доказування, тому доводи апеляційної скарги щодо неукладеності договору та не користування послугами з централізованого опалення є неприйнятними.

Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 12 серпня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді