Справа № 715/3093/24
Провадження № 2/715/731/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року с. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Цуркана В.В.

секретар судового засідання Майщук С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Чагорська сільська рада про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої діловій репутації, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , третя особа Чагорська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої діловій репутації. В своєму позові вказує на те, що 17.06.2024 року відповідачка звернулася до Чернівецької ОДА із скаргою на її дії та бездіяльність, вказуючи на те, що вона, нібито, організувала корупційну схему та свавільно звільнила досвідчених працівників, а натомість набрала некомпетентних осіб на роботу в Молодійський заклад дошкільної освіти. Вказана заява була надіслані із Чернівецької ОДА до Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області для перевірки негативних відомостей, зазначених в заяві. Через вказані обставини вона змушена була з`явитися у Чагорську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області та надавати різні пояснення та вчиняти інші непритаманні дії. Під час проведення перевірочних дій посадовці Чагорської сільської ради змушені були звернутися до правоохоронних органів та до батьків дітей із садочку з різного типу опитування. Проведеною перевіркою було встановлено, що всі відомості, зазначені в заяві не підтвердились. Натомість всі перевірки, в тому числі, звернення до правоохоронних органів та опитування батьків дітей, що відвідують садочок сильно вплинуло на її емоційний стан. Через вказані обставини вона зазнала погіршення здоров`я. З урахуванням чинного законодавства України та наявної судової практики, вона оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Зважаючи на вищевикладене просить суд стягнути із ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн., шкоду завдану діловій репутації в сумі 50 000 грн., судові витрати в розмірі 3633 грн. та суму сплаченого судового збору.

22.11.2024 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої остання просить суд стягнути із відповідача на її користь завдану їй моральну шкоду 20000 грн., шкоду завдану діловій репутації в розмірі 50000 грн., забов`язати відповідачку принести публічні вибачення особисто їй та всьому трудовому колективу Молодійського закладу дошкільної освіти, стягнути із відповідачки на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 4844,20 грн. та суму сплаченого судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Максимчук А.В. підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд збільшені позовні вимоги задовольнити. Вказали, що оскільки в матеріалах справи містяться матеріали перевірки за листом Департаменту освіти Чернівецької ОВА, немає необхідності у їх витребуванні у Чагорської сільської ради.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає.

Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, згідно ч. 2 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює директором Молодійського закладу дошкільної освіти Чагорської сільської ради.

17 червня 2024 року відповідач ОСОБА_3 звернулася із скаргою-заявою до департаменту освіти Чернівецької обласної адміністрації, в якій просила провести службове розслідування по роботі директора дошкільної установи с. Молодія ОСОБА_1 . Повідомила, що її онучку ОСОБА_4 , яка стояла на черзі до дитячого закладу неправомірно відмовились брати у садочок. Після цього, вона звернулась до голови ОТГ ОСОБА_5 та після його розмови з ОСОБА_1 , остання зателефонувала мамі онучки та повідомила, що вона чекає дитину у садочок. Також вказала, що директор садочка звільнила відповідальних вихователів та набрала некомпетентних працівників, які б`ють дітей та матюкаються. Директор керує садочком з 1986 року і на даний час готує дочку на свою посаду. Просила ретельно перевірити ці обставини та звільнити директора з посади.

Заступником директора Департаменту начальником управління освітити та цифрової трансформації ОСОБА_6 , 28.06.2024 року вищевказану заяву відповідача було направлено на розгляд до відділу освіти, культури, молоді і спорту Чагорської сільської ради.

З відповіді на звернення, як додатку до листа Чагорської сільської ради від 05.07.2024 року № 627 вбачається, що відділом освіти, культури, молоді та спорту Чагорської сільської ради в межах компетенції вжиті відповідні заходи для ретельного вивчення порушених питань, проводилось розслідування за фактами звернення. При цьому порушень робочого часу керівником закладу не було зафіксовано, отримано офіційну відповідь від поліції, проте що не було зареєстровано заяв про порушення або неналежне виконання посадових обов`язків керівником Молодійського ЗДО Чагорської сільської ради, використання нею службового становища задля власних потреб, застосування фізичного покарання та порушення культури спілкування вихователями даного закладу. Було проведено бесіду з директором ОСОБА_1 , яка підтвердила, що зарахування дитини у даний заклад була подана 28 березня, у травні мамі було запропоновано віддати дитину в садок проте остання відмовилась. ОСОБА_3 відмовилась від очної зустрічі з ОСОБА_1 . Було проведено анонімне опитування 83 батьків, з яких мало місце тільки два повідомлення негативного характеру, які вимагають подальшого вивчення. Проведено бесіду з керівником та працівниками Молодійського ЗДО про дотримання культури спілкування та вимог трудового законодавства, відповідальності за порушення трудового договору, прозорості і відкритості у діяльності закладу, інформаційної обізнаності батьків.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Разом із тим, згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, ( далі - Конвенція), кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Із роз`яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Питання практичної реалізації громадянами вищезазначеного конституційного права регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує громадянам можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення.

Частина 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" вказує на те, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян згідно ч.1 ст.3 вищевказаного Закону слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. А тому, відповідач відповідно до положень ст. 40 Конституції України мала право на звернення, як до органу виконавчої влади.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звернулася до департаменту освіти обласної держадміністрацій з критикою та оцінкою діяльності керівника закладу дошкільної освіти.

При цьому, в своїй заяві на адресу суду відповідач зазначила, що звернення в органи виконавчої влади було адресовано з метою з`ясування причин щодо неприйняття її внучки у дошкільний навчальний заклад, а не з метою принижувати честь і гідність директора закладу.

Крім вищевказаної скарги-заяви відповідача до департаменту освіти Чернівецької ОВА, суду не подано доказів, що викладена у скарзі інформація була розповсюджена відповідачем у засобах масової інформації, мережі інтернет, тощо.

Крім того суд наголошує, що позивач ОСОБА_1 будучи на посаді директора комунального закладу дошкільної освіти, є посадовою особою. При цьому суд звертає увагу, що проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

Також на цьому наголошує Верховний Суд у своїй постанові від 22.07.2020 р. у справі № 638/1098/16-ц (провадження № 61-43992св18) в якій зроблено висновки, що «з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

Аналізуючи всі обставини справи суд приходить до висновку, що відповідач під час звернення до департаменту освіти Чернівецької ОВА реалізовувала своє право на звернення, з метою перевірки викладених обставин уповноваженими на це законом посадовими особами, а не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян і це не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди, а тому позовна заява не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного ст.ст. 32, 34, 40 Конституції України, ст. 10 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної особи та юридичної особи», ст.ст. 15, 16, 200, 277, 297, 299 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Чагорська сільська рада про відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої діловій репутації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17.12.2024 року.

Суддя: