Справа № 496/3441/23
Провадження № 2/496/1056/24
13 травня 2024 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пендюри Л.О.
за участю секретаря - Дягилева В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом заступника керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки,
Свої вимоги мотивує тим, що Херсонською обласною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання ОСОБА_1 земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Генічеського району виявлено порушення земельного законодавства.
Вказане підтверджено інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2023 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом та договором оренди землі.
Разом із цим, обласною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок.
Дана позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття та реєстрації права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 2019 року до цього часу) не відчужила їх, є підстави для її конфіскації у власність держави.
Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, обласною прокуратурою на адресу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 13.04.2023 за № 15/1-103вих-23 надіслано запит про надання інформації щодо проведення перевірок за цим фактом та щодо вжитих заходів до конфіскації (припинення права) зазначених земельних ділянок, шляхом звернення до суду з відповідними позовними заявами або повідомити про причини невжиття цих заходів.
Зазначені причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування зазначені порушення.
Вказане в повній мірі узгоджується з вимогами ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та надає можливість і право прокурору звернутися з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, як уповноваженого органу у даних правовідносинах.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що прокурором помилково зазначено про вчинення бездіяльності Головним управлінням Держгеокадастру в Херсонській області щодо не звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки відповідача. Також можна дійти висновку, що в умовах воєнного стану в Україні, має місце відсутності нормативно-правового врегулювання питання порядку перевірок наявності громадянства України у власників земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які набули права власності на них до 01 липня 2021 року, для подальшого вирішення питання конфіскації земельних ділянок у судовому порядку.
Предметом позовної заяви є припинення громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 права власності на земельні ділянки площею 5,09 га та 1, 68 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.
Громадянство Російської Федерації набуто відповідачкою, на підставі паспорту громадянина Російської Федерації номер НОМЕР_1 , виданий ВВС Можайського району Московської області 05.03.2005 року.
Відповідно до частини першої статті 145 Земельного кодексу України (в редакції станом на 27.10.2002 року) якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
Відповідачем як іноземцем не вчинено дії щодо відчуження земельних ділянок площею 5,09 га та 1,68 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у продовж року до цього часу. Таким чином, в діях відповідача наявне триваюче цивільне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 145 Земельного кодексу України у вигляді конфіскації земельної ділянки з подальшим продажем на земельних торгах.
Відповідно до викладеного Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області не заперечує щодо задоволення позовної заяви прокурора з урахуванням відсутності бездіяльності Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області у питанні припинення права власності відповідачу на земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації.
Прокурор в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 та третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, а тому суд, приймаючи до уваги заяву прокурора та представника Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.
01.08.2019 року між громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 (орендодавцем) та ОСОБА_2 (орендарем) було укладено договір оренди землі, пунктом 1 якого передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області.
01.05.2023 року за вих. №15/1-111вих-23 Херсонською обласною прокуратурою було надіслано на адресу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області лист, в якому зазначено про те, що на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та у зв`язку з тим, що Головним управлінням не вжито заходів на захист інтересів держави, Херсонською обласною прокуратурою буде подано в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до районного суду позовну заяву до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок.
Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земля є національним багатством, що перебуває під особливою охороною закону.
Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України, ЗК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.
Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Цей абзац втрачає чинність за умови та з дня схвалення на референдумі рішення, визначеного абзацом восьмим цієї частини (ч. 3 ст. 130 ЗК України).
Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
Право власності на вищевказані земельні ділянки ОСОБА_1 набула 16.07.2019 року, та зареєструвала 16.07.2019 року.
Суб`єктами права приватної власності на землю, відповідно до ст. 80 ЗК України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2-4 ст. 81 ЗК України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права (ч. 1 ст. 145 ЗК України).
У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 378 ЦК України).
Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. «в» ч. 1 ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Відтак, аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст. 319, 321, 374, 378 ЦК України, ст. 22, 81, 143, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набула право власності на спірні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва як іноземець на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому вона протягом року з часу державної реєстрації права на землю (з 16.07.2019 року) повинна була відчужити земельні ділянки, однак цей свій обов`язок не виконала.
В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідачка порушила процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземна громадянка, не відчуживши її упродовж року після набуття права власності, на теперішній час чим порушила ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України.
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при використанні іноземною громадянкою ОСОБА_1 земельних ділянок, які остання не відчужила упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України), та ця норма є імперативною і не передбачає винятків.
Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Частиною 6 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, які сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідачка незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст. 81 ЗК України.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 будучи громадянкою Російської Федерації, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 року «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи викладене, позов заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, діючого в інтересах держави в особі головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про конфіскацію земельних ділянок є обґрунтованим, підтвердженим належними, допустимими та достатніми доказами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено повністю, тому з ОСОБА_1 на користь Херсонської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 6793 грн 53 к. (5451 грн 53 к. за подання позовної заяви та 1342 грн. за подання заяви про забезпечення позову).
Керуючись ст.ст. 319, 321, 346, 354, 373, 378 ЦК України, ст.ст. 1, 19, 22, 78, 80, 81, 125, 130, 140, 145 Земельного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 272, 280-282 ЦПК України, суд
Позовну заяву заступника керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про припинення права власності на земельні ділянки - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 13.05.2024 року
Суддя Л.О. Пендюра