КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/4514/24 Головуючий у 1 інстанції: Сіромашенко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської державної адміністрації про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна.

З урахуванням заяви про зміну позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 644 830,03 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2023 у подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок падіння дерева було пошкоджено транспортний засіб «SAAB», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачці на праві приватної власності.

30.10.2023 позивачка звернулась до Голосіївського УП м. Києва з відповідною заявою з метою фіксації даної події та притягнення відповідальних осіб до відповідальності.

Згідно із висновком вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 429/11-23 від 20.11.2023, встановлена вартість відновлювального ремонту у розмірі 640 330,03 грн.

Посилалась на те, що факт падіння дерева на належний позивачці автомобіль та завдання в зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди підтверджуються відповіддю Голосіївського УП м. Києва від 30.10.2023, фотографіями, висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 429/11-23 від 20.11.2023.

Позивач намагалась встановити хто є балансоутримувачем, але відповідач заперечує сам факт відповідальності за заподіяну шкоду.

Згідно з листом Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що інформація хто є балансоутримувачем зелених насаджень (дерева) в т.ч. і біля житлового на АДРЕСА_1 відсутня.

Вважала, що протиправною бездіяльністю відповідача, яка виразилась у не організації благоустрою території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , нездійсненні контролю за станом благоустрою, не організація та незабезпечення організації роботи території призвели до завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 6 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційний вимог зазначила, що відповідно Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила про відсутність інформації про балансоутримувача зелених насаджень.

Вважає, що в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачем було надано довідку, про перебування зазначеного дерева на балансі керуючої компанії.

Довідку долучено до матеріалів справи долучено не було.

Вважає, що розгляд справи відбувався однобічно, в основу рішення покладено виключно доводи відповідача без врахування доказів по справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

24 вересня 2024 року Київська міська державна адміністрація подала відзив на апеляційну.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається із повідомлення Єдиного обліку № 43307 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, до Голосіївського правління поліції ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. ОСОБА_1 , 09.12.1978 проживання про те, що 28.10.2023 за адресою: м. Київ, пр. Голосіївський внаслідок падіння дерева було пошкоджено авто Саб, д.н.з. НОМЕР_2 .

За інформацією Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації за на адресу адвоката Москаленка С. вбачається, зелені насадження (дерева), в тому числі і житлового будинку на АДРЕСА_1 , не перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва».

Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 429/11-23 20.11.2023, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SAAB», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 124 667,90 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «SAAB», д.н.з. НОМЕР_1 , без застосування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 640 330,03 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів вини (дії чи бездіяльності) відповідача, невідповідність його поведінки вимогам, наведеним в актах відповідного законодавства щодо благоустрою та утримання зелених насаджень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобіля «SAAB», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту № 429/11-23 20.11.2023, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SAAB», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 124 667,90 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «SAAB», д.н.з. НОМЕР_1 , без застосування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 640 330,03 грн.

За інформацією Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації наданої на запит адвоката Москаленка С. вбачається, що зелені насадження (дерева), в тому числі і житлового будинку на АДРЕСА_1 , не перебувають на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом до Київської міської державної адміністрації посилалася на те, що дерево, яке впало на її автомобіль, є результатом протиправної бездіяльністі відповідача, яка виразилась у неорганізації благоустрою території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , нездійсненні контролю за станом благоустрою, неорганізації та незабезпечення організації роботи території.

Відповідач, заперечуючи проти позову, як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу, вказував на те, згідно інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом Департаменту житлово-комунальної інфраструктури, Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), обслуговуючою та балансовою організацією за адресою: м. Київ, Голосіївський пр., 98/2 є керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва. Крім того, позивачем не було надано належних доказів, що дерево, яке впало на автомобіль позивача було аварійним, зокрема відсутні докази про звернення громадян, представників підприємств до встановлених законом установ про факт наявного аварійного дерева, відсутня схема місця події та розташування дерева. Вказує, що у висновку щодо вартості матеріального збитку від 20.11.2023 № 429/11-23, на який посилається позивачка, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Для застосування положень ст. 1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв?язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов?язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі №638/20603/16.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатися до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно з ч.5 ст. 24 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Відповідно до п.3.1.4 Правил благоустрою м. Києва, прийнятих рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року №1051/1051, утримання та благоустрій територій, підприємств, установ, організацій присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхневих житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводяться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Відповідно до пункту 3.1. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.

Згідно з пунктом 5.2. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

Пунктом 5.5 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 визначено, що відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства.

Відповідно до розділу 12 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляд. Загальні огляди проводять двічі на рік - навесні та восени. При загальному огляді обстежуються усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому - лише окремі елементи. Позачергові огляди проводяться після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідний акт.

Згідно з п. 9.1.11.3 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева.

Аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок падіння снігопаду, вітролому, урагану, та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі (п.9.1.12 Правил).

Положення статті 617 ЦК України передбачають, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборна сила - це дія надзвичайної ситуації техногенного, природного або екологічного характеру, яка унеможливлює надання відповідної послуги відповідно до умов договору.

Закон визначає непереборну силу як надзвичайну або невідворотну зовнішню подію (обставину), що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути чи уникнути її дії за звичайних обставин при всій обачливості, і ця подія завдала збитків.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом першої інстанції, оцінюючи наявні у справі докази, було вірно зазначено, що не доведено факту падіння дерева, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль позивача, відбулась саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Стороною позивача не було надано доказів на підтвердження того, що дерево, яке впало на автомобіль позивача було сухостій або трухле, не додано схеми місця події та розташування дерева, внаслідок падіння якого було пошкоджено транспортний засіб позивача, позивачем не надано жодного доказу підтвердження настання події, внаслідок якої їй було спричинено матеріальну шкоду, часу, коли сталося падіння дерева, будь-яких документальних доказів не надано, факт падіння дерева, порушення благоустрою не зафіксовано і не підтверджено належними доказами. Із наявних в матеріалах справи фото з місця події не можливо встановити, де саме відбулося пошкодження автомобіля.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів вини (дії чи бездіяльності) відповідача, невідповідність його поведінки вимогам, наведеним в актах відповідного законодавства щодо благоустрою та утримання зелених насаджень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфової

Т.О. Писана