Справа №751/9507/24
Провадження №2/751/2068/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 р. місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а в складі:

судді Лібстера А.С.

секретар судового засідання Рак Я.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

25.10.2024 року позивачка звернулась до суду з позовом до Новозаводського відділу ДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 06.06.2005, укладеного з ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Матвієнко С.М. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під № 4199, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 08.09.2005, накладений на підставі постанови від 16.08.2006 АН №417952, Державною виконавчою службою Новозаводсього району м. Чернігова та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майнам16.08.2006 14:08:44 за № 3610137 реєстратором: Друга чернігівська державна нотаріальна контора. В обґрунтування позовних вимог посилається, що позивач є власником квартири, на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2005. Зазначає, що має на миті продати квартиру, тому звернулась до нотаріуса і їй стало відомо, що на кваритру накладено арешт, а саме обтяження: арешт нерухомого майна, підстава - постанова від 16.08.2006 АН № 417952, державна виконавча служба Новозаводського району м. Чернігова, зареєстровано 16.08.2006 14:08:44 № 3610137 реєстратором : Друга чернігівська нотаріальна контора, особа, майно якої обтяжується ОСОБА_2 . Вона звернулась до Новозаводського ВДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арешту з майна, на яку, згідно листа № 72810 від 18.07.2024 року отримала відповідь, що в ході перевірки даних в автоматизованій системі виконавчого провадження, в тому числі електронного архіву виконавчих проваджень та спецрозділу, інформації щодо виконавчого провадження, під час виконання якого було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , не знайдено.

Повідомлено, що матеріали завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну зберігання, встановленого розділом ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними нотаріусами. Ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, та встановити наслідки його завершення немає можливості. Зазначено, що підстав для зняття арешту з вказаного майна у Новозаводського ВДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має, рекомендовано з даним питанням звернутись до суду.

Вказує, що наявність арешту на належне їй майно, порушує її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Вважає, що на даний час підстави для продовження обтяження на її майно відсутні, а тому порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом зняття арешту на майно.

Ухвалою судді від 29.10.2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про те, що вона підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи првести без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовниг вимог за наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно від 08.09.2005 року, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 4199 від 06.06.2005 (а.с.12,14,15).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.10.2024 року № 397919959, 16.08.2006 року 14:08:44 за №3610137 реєстратором: Друга чернігівська державна нотаріальна контора, 14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, на підставі постанови про арешт майна. Об`єкт обтяження: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , невизначене майно, все нерухоме майно; Власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду ( а.с.11).

18.07.2024 Новозаводський відділ Державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відповідь позивачці про те, що в ході перевірки даних в автоматизованій системі виконавчого провадження, в тому числі електронного архіву виконавчих проваджень та спецрозділу, інформації щодо виконавчого провадження, під час виконання якого було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , не знайдено. Повідомлено, що матеріали завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну зберігання, встановленого розділом ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними нотаріусами. Ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, та встановити наслідки його завершення немає можливості. Зазначено, що підстав для зняття арешту з вказаного майна у Новозаводського ВДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має, рекомендовано з даним питанням звернутись до суду (а.с.16)

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивачки відповідачем суду не надано.

Крім того, судом перевірено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні станом на сьогодні, відсутні виконавчі документи щодо позивача.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Нормами ч.ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Частиною 5 статті 59 даного Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно до п.п.1, 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними нотаріусами, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Строк зберігання в електронному архіві завершених, повернутих без прийняття до виконання відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить десять років.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на те, що дія обставин на підставі яких було накладено арешт на нерухоме майно позивача, станом на сьогоднішній день, матеріали справи не містять, при цьому, ідентифікувати виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт, та встановити наслідки його завершення немає можливості, разом з тим, відсутністю відомостей щодо повторного пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання, а також, відсутністю даних в АСВП щодо перебування виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів про стягнення боргів з ОСОБА_1 , ненаданням відповідачем будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача, а фактичне продовження дії арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивачки щодо володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що порушене право позивачки підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна що їй належить.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 142, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2005; відповідно до арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 397919959, 16.08.2006 року 14:08:44 за № 3610137 реєстратором: Друга чернігівська державна нотаріальна контора, 14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, яким зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, на підставі постанови від 16.08.2006 АН № 417952. Об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.С. Лібстер