Справа № 466/1148/24
Провадження № 2/466/1101/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

за участю: відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати грошові кошти у розмірі 140000 грн спільним сумісним майном подружжя, виділити йому у власність частину грошових коштів, що є спільною сумісною власністю у сумі 70000 грн, стягнувши їх з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він із ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. 20.01.2024 року шлюб між ними розірвано.

Під час перебування у шлюбі ними заощаджено грошових коштів в розмірі 140000 грн, які були внесені на вкладні рахунки в АТ «Приватбанк» по 70000 грн. Вкладні рахунки були оформлені на ім`я ОСОБА_1 .

Під час розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість про добровільний поділ майна подружжя, проте після розірвання шлюбу відповідач сказала, що вклади залишить у своєму користуванні. Із чим позивач не згідний, а тому змушений звернутися до суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що кошти в сумі 140000 грн належать їй та її сину ОСОБА_4 . Вказані кошти вони набули за рахунок продажу квартир, а також розміщення коштів на депозитних рахунках. ОСОБА_3 жодного відношення до вказаних коштів немає, вони йому не належали.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, покликаючись на те, що перебуваючи у шлюбі із відповідачем вони поклали по 70000 грн на депозитні рахунки, які оформили на ім`я ОСОБА_1 . Свою частину коштів він заробляв тривалий час, зокрема працював охоронцем у готелі «Ріос». Окрім того, ще до одруження він мав заощадження.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву.

В подальшому позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_5 поступила заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, зазначила, що кошти, які вона поклала на депозитний рахунок належать їй, вона мала їх ще після смерті попереднього чоловіка. Вона постійно докладала кошти, також кошти їй передавав її син, який проходив військову службу, а також від продажу квартир.

Представник відповідача Юхименко Г.А. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову, покликаючись на аргументи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2014 року.

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 20.01.2024 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові ЗМУ МЮ 20.01.2024 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

08.06.2023 року ОСОБА_1 . Заявою про приєднання SAMDNWFD200 приєдналася до Договору банківського вкладу АТ КБ «Приватбанк». Сума вкладу становить 70000 грн, строк дії вкладу складає 10 місяців, до 08.04.2024 року.

30.11.2023 року ОСОБА_1 . Заявою про приєднання SAMDNWFD200 приєдналася до Договору банківського вкладу АТ КБ «Приватбанк». Сума вкладу становить 70000 грн, строк дії вкладу складає 5 місяців, до 30.04.2024 року.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що, оскільки вказані Договори укладені ОСОБА_1 під час перебування з ним у зареєстрованому шлюбі, кошти в розмірі 140000 грн є їх спільною сумісною власністю та підлягають поділу між ними рівними частками.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 163 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Дослідивши матеріли справи, суд не погоджується із доводами позивача ОСОБА_3 про те, що кошти в 140000 грн є спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку із наступним.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу, зареєстрованого за №530 ОСОБА_6 (на даний час - ОСОБА_7 ), ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 продано ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вказаної квартири здійснено за кошти в сумі 167 900 гри.

31 березня 2001 року між ОСОБА_6 (на даний час - ОСОБА_7 ) та ОСОБА_14 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрацій актів громадського стану Галицького районного управління юстиції. У вказаному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.12.1996, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міськвиконкому та зареєстрованому за актовим записом №7178.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 14.01.2010 № 3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_14 . Після його смерті, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10.08.2010 року державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б., депозитний вклад в сумі 65 000 грн. з відповідними відсотками в сумі 12 489,69 грн. за заповітом ОСОБА_14 передано у спадок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи те, що на день смерті ОСОБА_14 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був неповнолітнім, то право на володіння його успадкованим майном належало ОСОБА_15 , як законному представнику.

24 червня 2010 року у АТ КБ Приватбанк приблизно 17 800 грн ОСОБА_1 перевела у валюту, і згідно з курсом станом на вказану дату, отримала 2250 доларів США. Цього ж дня, у АТ КБ Приватбанк ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу у валюті № SAMDN3430, строком на 3 місяці.

06.09.2010 року ОСОБА_1 відкрила депозитний вклад в національній валюті у АТ КБ Приватбанк на частину коштів від успадкованих її сином ОСОБА_16 у розмірі 40000 грн. за Договором депозитного вкладу № SAMDN3430, строком на 6 місяців.

Після закінчення строків по двох депозитних вкладах, ОСОБА_1 отримала кошти в розмірі 2250 доларів США та 40002,19 грн.

11.04.2017 року між ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 600090,21 грн.

18.05.2017 року ОСОБА_1 попередньо обмінявши суму 2250 доларів США в національну валюту у гривнях за встановленим курсом на вказану дату, отримала кошти в розмірі 59 300 грн. Та цього ж дня я уклала договір № SAMDNWFD4201 на депозитний вклад Стандарт строковий на 12 місяців у національній валюті в АТ КБ Приватбанк на суму 50 000 грн.

08.06.2017 року із суми попереднього вкладу в розмірі 40 000 грн., які належали ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відкрила депозит в національній валюті за договором № SAMDNWFD1901 вклад Стандарт строковий на 12 місяців на суму 35000 грн.

Відповідно до виписки по надходженням по картці за рахунком НОМЕР_3 в АТ КБ Приватбанк від 14.02.2024 за період з 14.02.2016 року до 14.02.2024 року ОСОБА_4 на банківську карту ОСОБА_1 перераховано 38 997 грн.

28.08.2019 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання № SAMDNWFD5000 на депозитний вклад Стандарт строковий на 5 місяців на суму 70 000 грн.

На аналогічну суму ОСОБА_1 підписані заяви про приєднання від 29.01.2019 року № SAMDNWFD5501 до 02.08.2021 року, від 02.08.2024 року SAMDNWFD9801 до 03.08.2022 року, від 03.08.2022 року № SAMDNWFD1900 до 04.06.2023 року, від 08.06.2023 року № SAMDNWFD0200 до 08.04.2024.

09.06.2018 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання № SAMDNWFD2401 на суму 53 500 грн до 13.06.2019 року.

13.06.2019 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання № SAMDNWFD4200 на суму 53 500 грн до 14.11.2019 року.

14.11.2019 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання № SAMDNWFD2401 на суму 70000 грн до 22.02.2022 року.

Окрім того, ОСОБА_1 підписано заяви про приєднання на суму 70000 грн від 22.02.2022 року № SAMDNWFD6501 до 24.11.2022 року, від 24.11.2022 року № SAMDNWFD6601 до 29.05.2023 року, від 29.05.2023 року №SAMDNWFD0701 до 30.11.2023 року, від 30.11.2023 року № SAMDNWFD6100 до 30.04.2024 року.

Вищевикладена інформація по депозитних вкладах підтверджується довідкою від 21.02.2024 року № NJ409PCKOH6CRBPF, виданою АТ КБ Приватбанк.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що кошти в розмірі 140000 грн, які було внесено на депозитні рахунки ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_3 належать ОСОБА_1 , фактично отриманих нею ще до уклвдення шлюбу з позивачем

В ході судового розгляду судом допитано в якості свідка ОСОБА_4 , який пояснив, він є сином ОСОБА_1 та ствердив, що перебуваючи на військовій службі регулярно перераховував своїй матері кошти. Вказані кошти перераховував матері особисто, для її власних потреб, вона їх відкладала та, в подальшому клала на депозитний рахунок. Жодних коштів ОСОБА_3 його матері не надавав.

Натомість ОСОБА_3 жодних доказів того, що ним було передано кошти ОСОБА_1 для внесення на депозитні рахунки в розпорядження суду не надано. Не надано ним з доказів того, що він мав змогу із своєї заробітної плати накопичити значну суму коштів

Відповідно до ч.2 ст.70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Крім того, ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй. йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації І земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм І безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З постанови Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі № 128/1511/19 вбачається, що тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Аналогічні висновки Верховного суду викладені в постановах у справах №711/5108/17 від 18.06.2018 року, №204/5407/17 від 10.02.2021 року, №214/6174/15-ц від 22.09.2020 року, №546/912/16-ц від 24.01.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що позивачем не надано в розпорядження суду жодних доказів того, що ним надавалися кошти відповідачу для укладання депозитів, а відповідачем надано достатньо доказів того, що кошти, вкладені на депозитні рахунки належать їй на праві особистої власності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 18.12.2024 року.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя О. І. Баєва