К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року місто Київ

справа № 755/7404/23

провадження № 22-ц/824/9048/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів:Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", поданої представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Слободянюк А.В. від 31 січня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 19 травня 2016 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 22 травня 2023 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом становить 50 599 грн 63 коп.

Посилаючись на викладене, АТ КБ "Приватбанк" просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 50 599 грн 63 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення між позивачем та відповідачем договору надання банківських послуг та відповідно його умов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ "Приватбанк" - Сокуренко Н.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність доказів, що саме відповідач після підписання анкети-заяви отримав кредитні карти та користувався картковим рахунком спростовується наявною у справі випискою по картці, з якої вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами. При цьому, відповідач у відзиві на позов не заперечувала факт отримання нею кредитних карт та використання кредитних коштів.

Вказує, що суд не урахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та від 9 червня 2021 року у справі № 138/356/17, про те, що Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зауважує, що відповідач не надав контррозрахунок заборгованості та доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту.

Вважає, що докази надані позивачем, на підтвердження свого права зі стягнення заборгованості по тілу кредиту, у повній мірі відповідають вимогам статей 76-80 ЦПК України.

Представником АТ КБ "Приватбанк" - Абібулаєвою Т.Г. було подано доповнення до апеляційної скарги, в яких вказує, що виписка по картковому рахунку була надана до суду першої інстанції, про що свідчить пункт 5 додатків до позовної заяви. За відсутності фактичного знаходження даного документу серед поданих додатків до позову, судом або канцелярією мав бути складений акт, однак не повідомлення позивача про факт відсутності в справі даного доказу призвело до неправильного вирішення справи по суті. Вказує, що під час оформлення договірних правовідносин з видачі картки та встановлення порядку користування такою карткою відповідачем власноручно підписано паспорт споживчого кредиту та заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 18 березня 2021 року, в яких визначено умови кредитування, зокрема, відсоткова ставка, строки кредитування, кредитний ліміт, штрафні санкції.

Зазначає, що факт сплати відповідачем відсотків протягом строку кредитування до моменту настання прострочення, який можна побачити з виписки по рахунку та розрахунку

заборгованості, є актом згоди на запропоновані банком умови кредитування в частині розміру оплатності кредиту.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що позивачем подані докази, що викладені російською мовою, то на момент підписання договору у 2016 році позивач не відносився ані до органів державної влади, ані до органів місцевого самоврядування, а отже були відсутні будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 - адвокат Прасол А.С. у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що доводи апеляційної скарги не обґрунтовані. Вказує, що підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вказує лише на виконання позивачем вимог Закону України "Про споживче кредитування", а не ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг.

Також зазначає, що паспорт споживчого кредиту не може свідчити про конкретні умови кредитування, а містить виключно узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 42 684 грн 29 коп., однак кредитний ліміт встановлений у розмірі 40 000 грн, тому таку вимогу з боку банку не підтверджено жодним належним доказом.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 травня 2016 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 18.03.2021 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписані ОСОБА_1 .

Згідно довідки, наданої АТ КБ "Приватбанк", за кредитним договором № б/н було надано ОСОБА_1 наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття -19 травня 2016 року, термін дії - 09/18, тип картки - Універсальна Gold; № НОМЕР_2 , дата відкриття - 5 липня 2017 року, термін дії - 05/21, тип картки - Універсальна World; № НОМЕР_3 , дата відкриття - 18 березня 2021 року, термін дії - 12/24, тип картки - Універсальна Gold.

Згідно довідки, наданої АТ КБ "Приватбанк", про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), 19 травня 2016 року - встановлено кредитний ліміт - 2800 грн; 19 травня 2016 року - зменшення кредитного ліміту - 2800 грн; 8 вересня 2016 року - збільшення кредитного ліміту - 3300 грн; 15 жовтня 2016 - збільшення кредитного ліміту - 8000 грн; 18 листопада 2016 року - збільшення кредитного ліміту - 8700 грн; 23 травня 2017 року - збільшення кредитного ліміту - 15000 грн; 28 серпня 2017 року - збільшення кредитного ліміту - 25000 грн; 19 жовтня 2017

року - збільшення кредитного ліміту - 27000 грн; 12 червня 2018 року - збільшення кредитного ліміту - 40000 грн; 26 грудня 2022 року - зменшення кредитного ліміту - 0 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 22 травня 2023 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 50 599 грн 63 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42 684 грн 29 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 7 915 грн 34 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 19 травня 2016 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 травня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, Паспорт споживчого кредитування як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статі 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 травня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідачки, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 травня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", тут і далі в редакції, що діяла на момент укладення договору).

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 , АТ КБ "Приватбанк" дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статті 11 "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. При цьому наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредиту також не свідчить про фіксацію волі сторін договору, оскільки є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Більше того, паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 18 березня 2021 року, тоді як позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 травня 2016 року.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, висновок суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42 684 грн 29 коп. є помилковим, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання відповідачем кредитної карти, користування кредитними коштами, наявності заборгованості.

Звертаючись з апеляційною скаргою, представник позивача вказував на те, що ним на підтвердження позовних вимог надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості відповідача, які є належними та допустимими доказами по справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції було встановлено, що в додатках до позовної заяви вказано, що до неї додано виписку по рахунку (оригінал), однак матеріали справи не містять виписки по рахунку ОСОБА_1 .

Будь-яких актів про відсутність у додатках до позовної заяви виписки по рахунку (оригінал), судом першої інстанції не складалося.

Відповідач, під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції власних розрахунків заборгованості не надала та не заявляла клопотання про призначення судової економічної експертизи, отже належними та допустимими доказами не спростувала розмір боргу за тілом кредиту.

Крім того, станом на момент укладення кредитного договору, мова його викладення була зрозумілою сторонам, що підтверджується підписами, а тому не може бути підставою для невиконання боржником своїх зобов`язань.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що оскільки ОСОБА_1 фактично отримала кредит та користувалася ним, отже з неї підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42 684 грн 29 коп.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ "Приватбанк" і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42 684 грн 29 коп.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень статті 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (84,1%) в сумі 5 643 грн 11 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 42 684 грн 29 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 5 643 грн 11 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: