Справа №521/4083/17
Провадження №2/521/17/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі :

головуючого судді Мурзенко М.В.,

при секретарі Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільної часткової власності

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільної часткової власності.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2017 року позов було задоволено. Виділено в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (реальний розмір якої складає 14,9кв. м), виділити одну кімнату площею 13,7кв.м., і частину прохідного коридору площею 1,2 кв.м. (загальна площа якого складає 4,6 кв.м) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , кімнати № 2, 3 присвоєнням окремої адреси.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.06.2017 року було скасоване.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 року провадження по справі було зупинене.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04.09.2018 року провадження по справі було відновлене.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2019 року справа була прийнята до провадження судді Лічмана Л.Г.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2019 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 521/16324/18 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання заяви про відмову від приватизації та заяви про передачу житла недійсною, що знаходиться в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 року по справі було поновлено провадження та призначено судове засідання (а.с. 142).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року, у зв`язку із відрахування зі штату суду судді Лічмана Л.Г., справу було передано на розгляд судді ОСОБА_6 .

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2023 року задоволено самовідвід судді Сегеди О.М.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.03.2023 року справа була передана на розгляд судді Мурзенко М.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року справа була прийнята до провадження судді Мурзенко М.В., призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 03 травня 2023 року.

У судове засіданні, призначене на 03.05.2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 не з`явилась, розгляд справи було відкладено на 18.07.2023 р.

У судове засідання, призначене на 18.07.2023 року сторони не з`явились, про місце дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2023 року по справі було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.08.2023 року.

У судове засідання, призначене на 29.08.2023 року сторони не з`явились, про місце дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно. Розгляд справи було відкладено на 03.10.2024 року.

У судове засідання, призначене на 03.10.2024 року сторони не з`явились, про місце дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2023 року було вирішено питання щодо звернення через Міністерство закордонних справ України із судовим дорученням про виконання окремих процесуальних дій працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України на території Держави Ізраїль, а саме: 1)вручити громадянці України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , виклик (повідомлення) про день судового розгляду 17 квітня 2024 року об 11:00 год., резервна дата 21 травня 2024 року об 11:00 год. (додається); 2)відібрати у громадянки України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пояснень по суті справи.

У судове засідання, призначене на 17.04.2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 не з`явилась, розгляд справи було відкладено на 21.05.2024 року на 11 год. 00 хв.

У судове засідання ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином та своєчасно, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила.

Отже, статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України позов залишається без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі №658/1141/18, від 27 березня 2020 року у справі №522/22303/14-ц, від 20 червня 2019 року у справі №522/7428/15, від 07 жовтня 2019 року у справі №612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі №295/19734/13-ц, від 06 червня 2019 року у справі №760/3301/13-ц, Верховний Суд виклав наступні висновки: «Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.»

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належним йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України, встановлено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Судом встановлено, що позовна заява була подана 14.03.2017 року до Малиновського районного суду представником ОСОБА_1 ОСОБА_7 , який діяв на підставі довіреності, виданої 03.08.2016 року державою Ізраїль, місто Беер-Шева. Місце проживання позивача відповідно до позовної заяви зазначено: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії вказаної довіреності (а.с.12) встановлено строк її дії, а саме довіреність видана строком на 1 рік. Інших документів, на підтвердження повноважень інших осіб на представництво інтересів ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

На виконання ухвали суду від 03.10.2023 року, від Посольства України в Державі Ізраїль 19.03.2024 року надійшла відповідь, відповідно до якої встановлено, що 17.11.2023 Посольством направлено лист на адресу ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 ) із проханням невідкладно зв`язатися з консульським відділом Посольства для виконання окремих процесуальних дій, а саме вручення виклику (повідомлення) про день судового розгляду та отримання пояснення із питань, що становлять інтерес для суду. Також консульською посадовою особою було проведено перевірку за обліками консульського відділу, однак додаткових контактних даних для встановлення зв`язку із ОСОБА_8 не виявлено. Оскільки відповіді на лист установи отримано не було.

Статтею 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, наділені широким колом цивільних прав та рядом обов`язків, зокрема виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, з`являтися в судове засідання за викликом суду, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду судом враховано практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків проте, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі"; рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного суду від 22 травня 2019 року по справі 310/12817/13.

Суд зазначає, що справа перебуває у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси з 14.03.2017 року, після скасування заочного рішення від 15.08.2017 року відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2017 року, позивач, або інші особи/представники, які мають відповідні повноваження на представництво інтересів сторони позивача, участі у судових засіданнях не приймали, матеріали справи не містять заяви сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, що позбавляє суд можливості ухвалити рішення по суті заявлених вимог.

Частиною 5 ст.223 та п. 3 ч. 1 ст.257 ЦПК України визначено, що у випадку повторної неявки в судове засідання позивача або не повідомлення ним про причини неявки, якщо він був належним чином повідомлений, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Суд зазначає, що залишення позовної заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. (Висновок у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21).

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільної часткової власності підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 43, 44, 131, 131, 210, 223, 257 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільної часткової власності залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 21.05.2024 року.

Суддя: М.В. Мурзенко