ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6513/24

Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1594/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Скаржник: ОСОБА_1

Суб`єкт оскарження: виконуючий обов`язки заступника директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадний Іван Сергійович

Стягувач: Акціонерне товариство «Сенс-Банк»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця (суддя Яременко І.В.), постановлену у м.Чернігів, повний текст ухвали складено 16 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадного І.С., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та у виконавчому провадженні НОМЕР_2; зобов`язати виконуючого обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадного І.С. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладено в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, а саме обтяження: номер запису про обтяження - 7836212, дата та час державної реєстрації - 26 листопада 2014 року, все нерухоме майно в межах суми 56146853,84 грн; зобов`язати зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладене в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, а саме обтяження: номер запису про обтяження - 27674425, дата та час державної реєстрації - 29 серпня 2018 року, все нерухоме майно. Скарга мотивована тим, що 28 серпня 2014 року Новозаводським районним судом м.Чернігова було видано виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 квітня 2014 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 51 017 107 грн 68 коп. заборгованості за кредитним договором, 25 486 грн 76 коп. витрат по сплаті третейського збору. Виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання та відкрито виконавчі провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2, в рамках яких двічі було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 09 квітня 2015 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. У травні 2024 року вимогу заявника про зняття арешту начальником відділу примусового виконання рішень не було задоволено з причин знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків його зберігання. За доводами ОСОБА_1 , не зняття ДВС арешту з його майна за обставин цієї справи є протиправною бездіяльністю, а порушене право боржника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2024 року скаргу задоволено; визнано бездіяльність виконуючого обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадного І.С., що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 та у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - протиправною; зобов`язано виконуючого обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадного І.С. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладено в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 7836212, дата та час державної реєстрації: 26.11.2014 14:54:50, вид обтяження: арешт нерухомого майна; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер НОМЕР_3, виданий 25.11.2014, видавник: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України; суб`єкт обтяження: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України , особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно, в межах суми 56 146 853,84 грн; зобов`язано виконуючого обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадного І.С. зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 , яке накладено в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме обтяження: номер запису про обтяження: 27674425, дата та час державної реєстрації: 29.08.2018 10:18:36, вид обтяження: арешт нерухомого майна; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер НОМЕР_1, виданий 23.08.2018, видавник: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; суб`єкт обтяження: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Ухвалу мотивовано тим, що наявність протягом дев`яти років не скасованого арешту на майно боржника за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, те, що постанова про стягнення з нього виконавчого збору скасована, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень) просить скасувати вказану ухвалу суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні скарги. Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 постанова про стягнення виконавчого збору була чинна і не скасована, у зв`язку з чим у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту. Отже, вважає, що дії державного виконавця, спрямовані на стягнення боргу, вчинені в межах виконавчого провадження у спосіб та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Також Відділ примусового виконання рішень вказує, що оскільки виконавче провадження завершено і воно знищено у зв`язку з закінченням строків його зберігання, у виконавця відсутні правові підстави та можливість для зняття арешту з майна боржника. За доводами суб`єкта оскарження, ОСОБА_1 був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та за ідентифікатором доступу мав можливість дізнатись про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках конкретного виконавчого провадження, в тому числі про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 квітня 2015 року, відповідно останнім днем для оскарження є 20 квітня 2015 року. У той же час скаргу на бездіяльність державного виконавця та зняття арешту він подав лише в липні 2024 року. Таким чином, заявник пропустив строк для звернення до суду із скаргою. Крім того, Відділ примусового виконання рішень вважає, що скарга повинна розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки суть скарги зводиться до того, що заявнику було відмовлено у знятті арешту листом, зазначеним у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

По справі встановлено, що 15 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м.Чернігова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку 51 017 107 грн 68 коп. заборгованості за кредитним договором, 25 486 грн 76 коп. витрат по сплаті третейського збору (а.с.24).

06 жовтня 2014 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України (правонаступником є Департамент ДВС України Міністерства юстиції України) прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 за вищевказаним виконавчим листом.

13 листопада 2014 року старший державний виконавець прийняв постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору на суму 5 104 259,40 грн у ВП НОМЕР_1 в зв`язку з тим, що боржник не виконав у встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження семиденний строк на самостійне виконання рішення суду.

Вказані обставини встановлено рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року, які в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної цивільної справи.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою Відділу примусового виконання рішень від 25 листопада 2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 в межах суми 56 146 853,84 грн, а також постановою Відділу примусового виконання рішень від 23 серпня 2018 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 - на все нерухоме майно (а.с.8-9).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 09 квітня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №751/4384/14, виданого 15 вересня 2014 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» в солідарному порядку 51 017 107 грн 68 коп. заборгованості за кредитним договором, 25 486 грн 76 коп. витрат по сплаті третейського збору закінчено у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду (а.с.22).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про стягнення з боржника виконавчого збору від 13 листопад 2014 року НОМЕР_4 (а.с.10-13).

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Департаменту державної виконавчої служби Мністерства юстиції України з письмовою вимогою про зняття арешту з його майна, накладеного: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданого 25 листопада 2014 року Відділом примусового виконання рішень; постановою про арешт майна боржника, серія та номер: НОМЕР_1, виданого 23 серпня 2018 року Відділом примусового виконання рішень. Одночасно просив надати постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень відносно нього (а.с.15-16).

У відповідь на звернення Відділ примусового виконання рішень повідомив, що матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строків його зберігання. Запропоновано вирішити питання про зняття арешту в судовому порядку (а.с.17-18).

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження)).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 639/858/21(провадження № 61-11506св22).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності протиправної бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби щодо зняття арешту з усього майна скаржника, оскільки за матеріалами справи встановлено, що виконавче провадження було закінчено 09 квітня 2015 року у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявність арешту майна боржника впродовж тривалого часу становить непропорційне втручання в особисті майнові права власника ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що державним виконавцем не було допущено жодної неправомірної дії, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Дійсно, на момент закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору була чинною.

Проте вона була скасована рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року, після чого, а саме: 24 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з вимогою про зняття арешту з майна, в задоволенні якої фактично було відмовлено.

Отже, державний виконавець не зняв арешт з майна боржника, у той час як перестали існувати підстави для цього.

При цьому посилання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на відсутність виконавчого провадження у зв`язку з його знищенням не можуть бути прийняті до уваги, оскільки положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт із майна у випадку закінчення виконавчого провадження.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про пропуск заявником строку звернення до суду із скаргою, враховуючи, що бездіяльність виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Крім того, спір виник у зв`язку з відмовою державного виконавця у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту, а не у зв`язку з незняттям арешту при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 09 квітня 2015 року.

Необгрунтованими є твердження суб`єкта оскарження про те, що подана скарга повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто право на звернення зі скаргою в порядку розділу VII ЦПК України пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 287 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року в справі № 213/2012/16 (провадження № 14-13цс18).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61- 4726сво19) викладено правовий висновок про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У межах цієї справи ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність виконуючого обов`язки заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у незнятті арешту з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та у виконавчому провадженні НОМЕР_2, які пов`язані з примусовим виконанням виконавчого листа, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15 квітня 2014 року.

Таким чином, заявник оскаржує бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, відповідно скарга розглядається в порядку цивільного судочинства.

У даному випадку відсутнє втручання суду у дискреційні повноваження державного виконавця, враховуючи, що державний виконавець відмовив боржнику у скасуванні арешту у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, тому зобов`язання державного виконавця зняти арешт є ефективним засобом захисту прав боржника.

Виходячи з наведеного в сукупності, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2024 року.

Головуючий: Судді: