РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/12980/19

Провадження № 22-ц/4815/89/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

секретар судового засідання Мороз А. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової

установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м.Рівне о 12 годині 01 хвилині, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі Рівненське РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву») про зобов`язання виконати умови договору. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 07 грудня 2005 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі АППБ «Аваль») підписано кредитний договір № 014/53-05/35577. Надалі, 12 грудня 2005 року між ним та Рівненським РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» укладено договір № 16-624 «Про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків». Відповідно до пункту 1.1. договору № 16-624 Фонд від імені Держави відшкодовує частину відсотків за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком Рівненською обласною філією АППБ «Аваль». Його представник 05 березня 2019 року отримав виписку по рахунку № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») з 01 січня 2010 року до 05 березня 2019 року, у якій зазначено, що остання часткова компенсація відсоткової ставки кредитів комерційних банків здійснена 02 серпня 2016 року за червень 2016 року. У зв`язку з цим 03 травня 2019 року він звернувся із листом про надання інформації щодо здійснення на дату звернення відшкодування частини відсотків за кредитним договором № 014/53-05/35577 від 07 грудня 2005 року до Рівненського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву». За результатами розгляду зазначеного звернення йому стало відомо, що Рівненське РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» не здійснює відшкодування частини відсотків за кредитом, який йому надавався АТ «Райффайзен Банк Аваль»; останнє відшкодування за кредитом здійснено в серпні 2016 року за червень 2016 року. Вважає, що бездіяльність відповідача щодо припинення в односторонньому порядку відшкодування частини відсотків за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577, починаючи із серпня 2006 року, є незаконною, оскільки порушує умови Договору № 16-624 та не відповідає вимогам, встановленим у постанові Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 853 «Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво і придбання житла». Договір № 16-624 є чинним та не визнаний судом недійсним чи припиненим. Відповідач із серпня 2016 року фактично припинив у односторонньому порядку відшкодування частини відсотків за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577 на підставі Договору № 16-624 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 12 грудня 2005 року не маючи на це законних підстав. Просив суд: визнати протиправною бездіяльність Рівненського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» щодо не здійснення відшкодування частини відсотків за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577 на підставі Договору № 16-624 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 12 грудня 2005 року; зобов`язати Рівненське РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» перерахувати на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 невиплачену компенсацію у розмірі 183 232,78 грн. протягом одного місяця з дня набрання рішенням Рівненського міського суду Рівненської області законної сили; зобов`язати Рівненське РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» відновити виплату коштів часткової компенсації відсоткової ставки згідно пункту 2.1 Договору № 16-624 від 12 грудня 2005 року у розмірі 12,5 % за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» щодо не здійснення відшкодування частини відсотків за кредитним договором №014/53-05/35577 від 07 грудня 2005 року на підставі договору №16-624 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 12 грудня 2005 року. Зобов`язано Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» перерахувати на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 невиплачену компенсацію в розмірі 267 168,83 грн. протягом одного місяця з дня набрання рішенням Рівненського міського суду Рівненської області законної сили. Зобов`язано Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відновити виплату коштів часткової компенсації відсоткової ставки згідно п.2.1. договору №16-624 від 12 грудня 2005 року у розмірі 12,5% за кредитним договором №014/53-05/35577 від 07 грудня 2005 року.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» оскаржило його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі пояснює, що між ним та позивачем було укладено договір № 16-624 від 12.12.2005 року про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, відповідно до п. 1.1. якого відповідач відшкодовує частину відсотків за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла комерційним банком Рівненською філією АППБ «Аваль». Додає, що цим договором також передбачено, що у випадках укладання додаткових угод до кредитного договору, що стосується правовідносин за цим договором в цей договір в обов`язковому порядку вносять відповідні зміни. Наголошує, що позивач без будь-яких узгоджень з відповідачем уклав додаткові угоди з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», за умовами яких другий транш кредиту надано позивачем на рефінансування, а не на будівництво (реконструкцію) або придбання житла. Посилається на Порядок часткової компенсації процентної ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) та придбання житла, положеннями якого не передбачено компенсації за кредитами, наданими на рефінансування. Зазначає, що договір щодо часткової компенсації процентної ставки за другим траншем між відповідачем та позивачем не укладався і договір від 12.12.2005 року таких положень не містить. Стверджує, що за цих обставин у відповідача відсутній обов`язок здійснення часткової компенсації процентів за другим траншем, метою якого було рефінансування кредиту, а зобов`язання позивача за першим траншем припинилося у зв`язку з належним його виконанням. Зауважує, що новому розгляді справи після скерування її на новий розгляд Верховним судом, суд першої інстанції не дослідив усіх доказів у справі, що призвело до незаконного збагачення позивача на 173286,71 грн. та заподіяння на цю суму збитків державі. З наведених міркувань просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року позовні вимоги позивача до Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про зобов`язання виконати умови договору задоволено: визнано протиправною бездіяльність Рівненського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» щодо не здійснення відшкодування частини відсотків ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577 на підставі Договору № 16-624 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 12 грудня 2005 року; зобов`язано Рівненське РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» виконати умови договору № 16-624 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків від 12 грудня 2005 року шляхом здійснення виплати часткової компенсації відсотків за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», починаючи з 24 червня 2015 року; стягнуто з Рівненського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 369,13 грн..

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року виправлено описку допущену у абзаці третьому резолютивної частини рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року, вказавши замість помилково зазначеного «починаючи з 24 червня 2015 року», правильне «починаючи з 01 липня 2016 року».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2019 року виправлено описку допущену в рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року доповнено абзац третій резолютивної частини рішення Рівненського міського суду від 12 листопада 2019 року таким змістом: «по 01 липня 2019 року та перерахувати на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 невиплачену компенсацію у розмірі 173 286,71 грн. Зобов`язати Рівненське РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» відновити виплату коштів часткової компенсації відсоткової ставки згідно пунктом 2.1. Договору № 16-624 від 12 грудня 2005 року у розмірі 12,5 % за кредитним договором від 07 грудня 2005 року № 014/53-05/35577. У решті позовних вимог відмовити».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2019 року виправлено описку допущену в рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року апеляційну скаргу Рівненського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» залишено без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2020 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_1 про виправлення описки в додатковому рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року та було виправлено описку допущену у додатковому рішенні Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2020 року стягнуто з Рівненського РУ ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про внесення виправлень допущеної описки у постанові Рівненського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року.

02 червня 2022 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду касаційні скарги Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» та ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 листопада 2019 року, додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року скасував, справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 07 грудня 2005 року між позивачем ОСОБА_1 та АППБ «АВАЛЬ» було укладено кредитний договір № 014/53-05/35577, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 35000 доларів США. строком на 240 місяців з 07.12.2005 року по 05.12.2025 року зі сплатою процентної ставки за його користування в розмірі 12,5 % річних. Погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно з графіком погашення кредиту.

Істотними умовами договору визначено розмір кредиту в іноземній валюті, процентна ставка за користування кредитом та строк його повернення. Одночасно укладений договір містить цільове призначення кредиту для придбання будинку.

12 грудня 2005 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір №16-624 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків. Згідно умов договору №16-624 відповідач зобов`язався здійснювати часткову компенсацію відсотків на рахунок позивача по договору кредиту РОФ АППБ «АВАЛЬ» від 07.12.2005 року № 014/53-05/35577. Часткова компенсація визначається в розмірі 1,5 облікової ставки НБУ на день укладання кредитного договору та становить 14,25 %.

Розмір часткової компенсації розраховується відповідно до Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору. Нарахування часткової компенсації здійснюється з моменту підписання договору про надання часткової компенсації. У випадку укладання додаткових угод до кредитного договору, що стосуються правовідносин за цим договором, в цей договір в обов`язковому порядку вносяться зміни (пункт 5.1. договору від 12.12.2005 року).

Відповідно до розрахунку прогнозного розміру компенсації (додаток № 1 до вказаного договору) розмір кредиту складає 176750,00 грн.; розмір кредиту на який може бути надана часткова компенсація - 165038,50 грн.; розмір облікової ставки НБУ на день укладання кредитного договору (але не більше процентної ставки за кредитним договором) - 12,50 %; прогнозований розмір компенсації 280193,83 коп.

У відповідності до п.7.1. Договору №16-624, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до дня підписання сторонами акту про виконання зобов`язань за кредитним договором, якщо його не буде розірвано достроково у порядку, передбаченому цим договором. Водночас пункт 3.3. Договору передбачає право Фонду достроково розірвати цей договір, письмово повідомивши про це Позичальника за 10 календарних днів у разі настання випадків, передбачених пунктом 3.3.2. Договору.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» держава забезпечує молодим громадянам рівне з іншими громадянами право на житло, сприяє молодіжному житловому будівництву, створенню молодіжних житлових комплексів тощо. Молоді сім`ї та молоді громадяни можуть одержувати за рахунок бюджетних коштів пільгові довгострокові державні кредити на будівництво і придбання жилих будинків і квартир, на оплату вступних пайових внесків при вступі до молодіжних житлових комплексів, житлово-будівельних кооперативів, а також на обзаведення домашнім господарством. Порядок надання пільгових довгострокових кредитів молодим сім`ям та їх пільгового погашення встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 3 Порядку в ньому визначено механізм відшкодування частини відсотків за кредитами, що надаються комерційними банками молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. Часткова компенсація надається позичальникам лише за одним кредитним договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів, відповідно до умов вказаних додаткових угод, укладених між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 2-й транш кредиту надано позивачу на рефінансування, а не на будівництво (реконструкцію) або придбання житла. Натомість Порядком не передбачено компенсації за кредитами, наданими на рефінансування. Крім того, договір щодо часткової компенсації процентної ставки за другим траншем між відповідачем та позивачем не укладався і договір від 12.12.2005 року таких положень не містить.

Таким чином, у відповідача відсутній обов`язок щодо здійснення часткової компенсації процентів за другим траншем, метою якого було рефінансування кредиту, а зобов`язання позивача за першим траншем припинилося у зв`язку з належним його виконанням.

Як зазначено вище, постановою Верховного Суду від 02.06.2022 року касаційні скарги відповідача та позивача задоволені частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12.11.2019, додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.12.2019 та постанову Рівненського апеляційного суду від 30.04.2020 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

У цій постанові Верховного Суду, зокрема, зазначено, що у справі, яка переглядається, та у справі № 127/5445/16-ц правовідносини є подібними.

У постанові від 27.06.2018 у справі № 127/5445/16-ц Верховний Суд, дослідивши подібні правовідносини, дійшов висновку про те, що у Фонду відсутній обов`язок щодо здійснення часткової компенсації процентів за другим траншем, метою якого було рефінансування кредиту, а зобов`язання позичальника за першим траншем припинилося у зв`язку з належним його виконанням. При цьому договір щодо часткової компенсація процентної ставки за другим траншем між Фондом та позивачем не укладався і договір від 03 жовтня 2005 року таких положень не містить.

Як зазначив Верховний Суд у справі, що розглядається, доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанції висновку щодо застосування статей 526, 598 та 599 ЦК України ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 127/5445/16-ц є обґрунтованими.

Верховний Суд також зазначив, що із справи відомо, що відповідач звертався до суду першої інстанції із клопотанням про витребування доказів на підставі яких внесені зміни до кредитного договору від 07.12.2005 № 014/53-05/35577. Протокольною ухвалою від 11.11.2019 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Матеріали справи містять клопотання відповідача від 17.12.2019 року про долучення доказів, зокрема додаткових угод № 014/53-05/35577/81-1-0-00/20041, № 014/53-05/35577/81-1-0-00/20042 до кредитного договору від 07.12.2005 № 014/53- 05/35577, які дійсно були не засвідченні відповідачем виходячи з того, що відповідно до п. 70 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 установа може засвідчувати копії лише тих документів, що створюються в ній, крім випадків створення паперових копій електронних документів, що надійшли до установи через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади, а також у випадках, передбачених цим пунктом.

Вищезазначені додаткові угоди повторно були надані відповідачем клопотанням від 03.04.2020 № 104/2.4. та від 13.07.2022 № 135/2.4., що знаходяться в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відмова у задоволенні його клопотання про витребування доказів, на підставі яких внесені зміни до кредитного договору від 07.12.2005 № 014/53-05/35577, призвела до ухвалення оскарженого рішення, де апелянт зазначив, що врахування нових доказів, а саме факту укладення між позичальником та банком додаткових угод № 014/53-05/35577/81-1-0-00/20041, № 014/53-05/35577/81-1-0-00/20042 до кредитного договору від 07.12.2005 № 014/53-05/35577, має суттєве значення для розгляду справи з огляду на висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які містяться у постанові від 27.06.2018 у справі № 127/5445/16-ц та надав копії додаткових угод, апеляційний суд бере до уваги як такі, що підтверджуються матеріалами справи та відповідають обставинам цієї справи.

Як вбачається із звукозапису судового засідання від 30.04.2020 року, суд апеляційної інстанції у судовому засіданні з`ясовував у представника відповідача ОСОБА_2 причини неможливості подання до місцевого суду додаткових угод, з`ясував думку представника позивача про долучення до справи нових доказів, проте процесуального рішення щодо них не приймав. Разом з тим, у мотивувальній частині постанови суд апеляційної інстанції встановлюючи фактичні обставини, зазначив про укладення між позичальником та банком додаткових угод № 014/53-05/35577/81-1-0-00/20041, № 014/53-05/35577/81-1-0- 00/20042 до кредитного договору від 07.12.2005 № 014/53-05/35577.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 02.06.2022 року дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано не вирішив питання про приєднання додаткових доказів у відповідній процесуальній формі, одночасно встановивши на їх основі певні обставини у мотивувальній частині постанови.

Крім того, у постанові Верховного Суду у справі, що розглядається, міститься й вказівка про те, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч.І ст.44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Такого висновку щодо застосування норм процесуального права дійшов Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61- 16005св20).

З огляду на частину третю статті 400 ЦПК України, колегія суддів зазначила, що вважає за необхідне врахувати висновки щодо застосування норм процесуального права викладені у зазначеній вище постанові Верховного Суду.

У зв`язку з цим постановою Верховного Суду від 02.06.2022 справу № 569/12980/19 було направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідачем при новому розгляді було надано відповідь на заперечення позивача, в якому відповідач просив суд задовольнити в повному обсязі своє клопотання про долучення копій письмових доказів до матеріалів справи та витребування їх оригіналів у позивача від 13.07.2022 № 136/2.4. (відповідь на заперечення від 10.01.2023 №3/2.4.). окрім того відповідач повторно письмово звернувся до суду першої інстанції з клопотанням щодо залучення третьої особи та витребування документів, а також з клопотанням про дослідження документів (клопотання щодо залучення третьої особи та витребування документів від 07.03.2023 № 40/2.4. та клопотанням про дослідження документів від 13.04.2023 № 65/2.4.). Вказані клопотання стосуються додаткових угод № 014/53-05/35577/81-1-0- 00/20041, № 014/53-05/35577/81-1-0-00/20042 до кредитного договору від 07.12.2005 № 014/53-05/35577.

Однак при ухваленні оскаржуваного рішення Рівненський міський суд Рівненської області від 10.10.2023 року відхилив клопотання відповідача про долучення копій письмових доказів до матеріалів справи та витребування їх оригіналів у позивача та клопотання відповідача про залучення третьої особи та витребування документів як такі, що подані з порушенням строків, встановлених статтями 53, 83, 84 ЦПК України. Клопотання Рівненського регіонального управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» про дослідження документів, а саме не засвідчених належним чином копій додаткових угод до кредитного договору від 07.12.2005р. №014/53-05/35577 на підставі статті 78 ЦПК України суд не прийняв до розгляду як такі, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.»

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлене. апеляційний суд приходить до переконання про те, що докази, які відповідач просив витребувати та копії яких долучити до матеріалів справи згідно із клопотанням від 13.07.2022 № 136/2.4, мають виключне значення для правильного вирішення справи. Без цих доказів інші докази у справі у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування мають виключне значення для справи, і відповідності висновків, що викладаються у рішенні суду, обставинам справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно ч. І ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що у Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відсутній обов`язок щодо здійснення часткової компенсації процентів за другим траншем, метою якого було рефінансування кредиту, а зобов`язання за першим траншем припинилося у зв`язку з належним його виконанням. При цьому договір щодо часткової компенсації процентної ставки за другим траншем між Фондом та ОСОБА_1 не укладався і договір від 07 грудня 2005 року таких положень не містить.

Оцінюючи встановлені обставини, досліджені докази в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання про неповне з`ясування місцевим судом обставин справи, неналежне дослідження доказів, що призвело до ухвалення необ`єктивного та незаконного рішення, що суперечить фактичним обставинам справи та нормам закону, який регулює спірні правовідносини, включаючи принцип належного виконання зобов`язання, що, у свою чергу, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в силу ч. 1 та 2 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судового збору, понесеного останнім за подання апеляційної скарги у розмірі 5 511 гривень 49 копійок.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про зобов`язання виконати умови договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» судові витрати у вигляді судового збору 5 511 (п`ять тисяч одинадцять) гривень 49 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.