Справа № 186/1088/23
Провадження номер № 2/0186/28/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.

секретар - Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в місті Шахтарське, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порядку надання жилих приміщень у будинках державного і громадського фонду встановленого ст.ст. 31-34 Житлового кодексу України, на підставі рішенням Першотравенської міської ради на ім`я ОСОБА_1 було видано ордер №18682 від 01.07.2008 року на зайняття жилої площі по АДРЕСА_1 .

Відповідачі були вселені в зазначену квартиру в якості квартиронаймачів на правах членів сім`ї головного квартиронаймача.

Відповідачі покинули сім`ю та фактично вибули з місця реєстрації проживання. Факт вибуття Відповідачів з місця реєстрації проживання підтверджує акт від ПП «Комунальщик-2».

Отже, відповідачі вибули з наданої їм квартири та тривалий час не проживають у ній, не приймають участі в її утриманні, догляді за нею, втратили до неї будь-який інтерес. На ці обставини вказує, відсутності в квартирі їх особистих речей, не проведення поточних ремонтів та інше. Будь-якої домовленості про збереження за Відповідачами житлової площі не існує.

Впродовж всього періоду найму, всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, повністю покладені на позивача.

Весь цей час позивач проживає за вказаною адресою та сумлінно виконує обов`язки квартиронаймача та планує у подальшому реалізувати своє право на зміну договору найму шляхом визнання його основним наймачем зазначеної квартири у порядку ст.106 Житлового кодексу України.

Оскільки обставини наведені в позовній заяві, докази, які їх підтверджують свідчать про вибуття та не проживання Відповідачів у вказаній квартирі більше встановленого терміну ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням в квартирі, є всі підстави для визнання Відповідачів таким, що втратили право на користування жилим приміщення.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви в яких вказали, що позовні вимоги вони визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Справу прохають розглядати без їх участі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, надала суду заяву в якій вказала, що вона є законним представником свого малолітнього сина ОСОБА_5 , з яким вони наразі проживають в місті Дніпро. Позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Справу прохає розглядати без її участі та сина.

Третя особа представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, справу прохає розглядати без її участі, рішення прийняти згідно вимог чинного законодавства з врахуванням інтересів малолітнього ОСОБА_5 , 2010 р.н.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Дійсно, на ім`я ОСОБА_1 видано ордер №18682 від 01.07.2008 року на зайняття жилої площі по АДРЕСА_1 , разом зі своєю сім`єю, яка складається з 5-ти чоловік, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно довідки №4629/2 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої ЦНАП виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області за адресою АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих осіб входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З акту №315 від 28.07.2023 року складеного ПП «Комунальщик-2» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстровані однак з 2019 року по час складання акту (28.07.2023 року) фактично не проживають.

Судом встановлено, що на даний час у квартирі, яка належить позивачу, зареєстровані відповідачі, що здійснює перешкоди позивачу в повній мірі користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Постановою Верховного Суду по справі № 200/17337/17 від 20.09.2021 року визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Отже, враховуючи що відповідачі порушують права позивача, який позбавлений можливості в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та усунути позивачу перешкоди у користуванні майном, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, - суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.М. Демиденко