Справа № 489/38/24
Провадження №2/489/684/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
25 листопада 2024 м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судового засідання Ставратій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матвєєва Інна Миколаївна про усунення перешкод у користуванні власністю
Позивачка, через свого представника ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовом, яким просила: усунути перешкоди у вільному доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 шляхом надання їй дублікатів ключів на цю квартиру; усунути перешкоди у вільному доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1 її сину ОСОБА_3 ; усунути перешкоди у вільному доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1 її неповнолітній доньці ОСОБА_4 ; усунути перешкоди у вільному доступі та користуванні квартирою АДРЕСА_1 її представнику та захиснику ОСОБА_6 ; стягнути з відповідача судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.01.2001. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з 08.03.2022. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В період перебування у шлюбних відносинах, нею була придбана квартира АДРЕСА_1 , право власності якої зареєстровано за нею. Після припинення шлюбних відносин, вона з дітьми безперервно проживала у вказаній квартирі, відповідач періодично також проживав у вказаній квартирі. Влітку 2022 року, в період її відсутності у квартирі, відповідач таємно забрав всі документи на квартиру, змінив замки на вхідних дверях та фактично позбавив її та дітей у вільному доступі до квартири та користуванні нею. Вона неодноразово намагалася вселитися до квартири, проте, відповідач погрожував їй, повідомивши, що напише заяву до органів поліції про викрадення грошей та коштовностей, які належали йому на праві особистої власності.
Ухвалою суду від 11.01.2024, позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 02.02.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.09.2024, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 січня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .
Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2023.
Позивачка зазначає, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 28.
Позивачка вказує, що після припинення шлюбних відносин, вона з дітьми безперервно проживала у квартирі АДРЕСА_1 , відповідач періодично також проживав у вказаній квартирі. Влітку 2022 року, в період її відсутності у квартирі, відповідач таємно забрав всі документи на квартиру, змінив замки на вхідних дверях та фактично позбавив її та дітей у вільному доступі до квартири та користуванні нею.
Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Норми права та мотиви їх застосування.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Згідно змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
У відповідності до частини першої статті 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Нормою частини першої статті 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із частиною першою статті 383ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок, зокрема, щодо застосування статті 391 ЦК України та вказано: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав».
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку
У відповідності до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік речових прав, похідних від права власності: право користування (сервітут); інші речові права відповідно до закону.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Суд на підставі ст. ст.12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
В судовому засіданні позивачка стверджує про те, що відповідач чинить їй перешкоди, не передає ключів, після заміни замку у вхідних дверях в 2022 році, тобто між сторонами виник спір стосовно користування квартирою АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні спірною квартирою, а саме відповідач замінив замки та ключі від квартири та не передав позивачці дублікат ключів, тобто позивачка не має змоги потрапити до квартири та користуватися нею. Факт заміни замків, у квартирі та відсутність у позивачки ключів від неї підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідача надати дублікат ключів від квартири АДРЕСА_1 та надання безперешкодного вільного доступу позивачки та її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до спірної квартири, підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання безперешкодного вільного доступу до квартири ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про відмову у задоволення в цій частині вимог, оскільки ОСОБА_3 є повнолітньою дієздатною особою, яка вправі самостійно заявити вимогу, проте, по дійсній справі він таку вимогу не заявляє. Крім того, він не є позивачем у справі.
Що стосується вимоги про надання безперешкодного вільного доступу до спірної квартири ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовної вимоги, оскільки дана особа не є членом сім`ї та не є позивачем у дійсній справі, який заявляє самостійні вимоги. Зі змісту позову не вбачається порушення його права як співвласника чи наймача, тому суд вважає вимогу в цій частині безпідставною та необґрунтованою.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судові витрати підтверджені належними та достатніми доказами, тобто сплачений нею судовий збір.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матвєєва Інна Миколаївна про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 та її неповнолітній дитині ОСОБА_4 вільний доступ та ключі від квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні вимог про усунення перешкод та надання вільного доступу та користуванню квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2000 грн. 00 коп.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матвєєва Інна Миколаївна, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Шевченка, 53.
Повний текст судового рішення складено «06» грудня 2024.
Суддя Н.О. Рум`янцева