Справа № 703/5220/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Яковенко І.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви, яка подана до суду на виконання ухвали суду від 13 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху, просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики від 13 березня 2020 року в сумі 123 900 гривень 00 копійок, що еквівалентно 3000 доларам США, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивача та відповідач 13 березня 2020 року уклали договір позики грошових коштів на суму 3000 доларів США. На виконання домовленості позивач передав, а відповідач отримав кошти у вказаній сумі та написав розписку про їх отримання, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. За умовами договору позики відповідач зобов`язалася повернути кошти на протязі шести місяців з дати отримання коштів, але не повернула. На даний час боргові зобов`язання не виконані. Борг не повернутий. Позивач неодноразово звертався до відповідач з вимогою повернути кошти, однак відповідач не виконує свої боргові зобов`язання. Тривалі переговори не призвели до вирішення питання мирним шляхом. Розписка, на яку посилається позивач, як на доказ своїх вимог, підписана відповідачем особисто, що відповідає вимогам цивільного законодавства.

За вказаних обставин позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 29 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та відповідачу надано строк для надання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без її участі, викладене у позові підтверджує, позовні вимоги визнає.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 13 березня 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складена розписка (а.с.11).

Як вбачається з вищевказаної розписки, ОСОБА_2 зазначила, що отримала в борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13 березня 2020 року грошові кошти в сумі 3000 USD (три тисячі доларів США) та зобов`язалася повернути в повному обсязі на протязі 6 місяців з дня отримання (а.с.11).

Вищевказана розписка містить у собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Вказана особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Аналізуючи вищевказаному норму чинного ЦК України, суд вважає, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Зазначені висновки суду у повній мірі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 25 березня 2019 року у справі №183/2689/17 та від 23 вересня 2019 року у справі №385/850/16-ц.

Під час судового розгляду встановлено, що оригінал розписки від 13 березня 2020 року, яка складена відповідачем ОСОБА_2 , перебуває у позивача ОСОБА_1 та не повернутий відповідачу ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, будь-яких доказів виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за розпискою від 13 березня 2020 року щодо повернення, у тому числі частково, позивачу ОСОБА_1 суми позики у визначений розпискою строк, тобто на протязі шести місяців з дня отримання боргу, або після його закінчення, матеріали справи не містять.

При цьому, відповідачем ОСОБА_2 визнається факт невиконання взятих на себе зобов`язань за розпискою від 13 березня 20220 року.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зазначив, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може вносити двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово.

Відповідно до роздруківки з офіційного інтернет сайту Міністерства фінансів України, станом на 19 липня 2024 року офіційний курс 1 долара США до гривні, встановлений Національним банком України, становив 41 гривня 30 копійок (а.с.12-15).

Таким чином, станом на день розрахунку позивачем ОСОБА_1 суми заборгованості за вищевказаною розпискою, тобто станом на 19 липня 2024 року, заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 становить 123 900 гривень 00 копійок (3000 доларів США помножити на 41 гривню 30 копійок).

Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за розпискою від 13 березня 2020 року виключно у національній валюті України, що становить 123 900 гривень 00 копійок.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №42 від 22 липня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1239 гривень 00 копійок.

Враховуючи, що відповідач, до початку розгляду справи по суті, визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: 619 гривень 50 копійок.

Крім того, приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 619 гривень 50 копійок. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

На підставі наведеного, керуючись ст.4, 9, 7, 12, 13, 76-78, 81, 95, 141, 142, 200, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 13 березня 2020 року у сумі 123 900 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот) гривень 00 копійок та витрати по сплаті судового збору у сумі 619 (шістсот дев`ятнадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, а всього 124 519 (сто двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 50 (п`ятдесят копійок) копійок.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 22 липня 2024 року за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №42 в сумі 1239 (одна тисяча двісті тридцять дев`ять) гривень 00 копійок, тобто в розмірі 619 (шістсот дев`ятнадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко