"12" грудня 2024 р. Справа № 363/4867/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Чіркова Г.Є при секретарі Пчолкіну М.В., розглянувши матеріали подання Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка Олексія Вікторовича, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , заінтересована особа Вишгородська міська рада, про надання дозволу на звернення стягнення на житлову нерухомість, право на користування якою мають діти,

встановив:

приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. в порядку ст. 435 ЦПК України звернувся до суду з вказаним поданням про надання дозволу на звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить боржниці ОСОБА_2 .

Подання мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №75382676 відкрите 24.06.2024 року, до складу якого входять виконавчі провадження з виконання виконавчого листа 363/4867/23 від 10.06.2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, зокрема: витрат по сплаті судового збору в розмірі 5 039 грн. 15 коп., грошових коштів за договором позики в розмірі 17 225 доларів США та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 934 грн. 38 коп.

24.06.2024 року приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, стягнення основної винагороди приватного виконавця, розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Зазначив, що боржниця на даний час не працевлаштована, залишок коштів на всіх її карткових рахунках складає 0,00 грн., останній дохід отримувала 01.05.2024 року, коли транспорті засоби за нею також не обліковуються.

Згідно інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження щодо боржника, починаючи з 23.02.2022 року відкрито 14 виконавчих проваджень, жодне з яких станом на сьогодні не виконано.

За даними реєстру права власності на нерухоме майно, боржниці з 06.05.2011 року на праві власності належить квартира загальною площею 51,1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводив, що ОСОБА_2 намагається уникнути виконання рішення суду, зареєструвавши в своїй єдиній квартирі малолітню особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не є її дитиною, а рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №588 від 17.10.2024 року, як органом органом опіки та піклування, у наданні дозволу на реалізацію вказаної квартири з цих підстав відмовлено.

Водночас, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним поданням.

Стягувач ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив подання приватного виконавця задовольнити та надати дозвіл на звернення стягнення на квартиру боржника. Зазначив, що за змістом подання ОСОБА_2 не є близькою родичкою чи опікуном малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли батьки останньої на праві власності мають нерухоме майно для проживання, що виключає порушення прав та інтересів малолітньої особи. Також посилався на вимоги ст.ст. 129 та 129-1 Конституції України, відповідно до яких основними засадами судочинства є обов`язковість рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, коли держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приватний виконавець в суді подання підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради в суді, посилаючись на ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», просила у задоволенні подання відмовити.

Боржниця ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, до суду не прибула.

Заслухавши приватного виконавця та представника служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради, дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного.

Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.04.2024 року та додатковим рішенням цього ж суду від 13.05.2024 року, які набрали законної сили, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти за договором позики у розмірі 17 225 доларів США, витрати по сплаті судового збору у розмірі 5039 грн. 15 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6934 грн. 38 коп.

24.06.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. на підставі виконавчого листа 363/4867/23 виданого 17.06.2024 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики в розмірі 17 225 доларів США, відкрито виконавче провадження №75381764.

24.06.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. на підставі виконавчого листа 363/4867/23 виданого 10.06.2024 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в розмірі 5 039 грн. 15 коп., відкрито виконавче провадження №75381950.

24.06.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. на підставі виконавчого листа 363/4867/23 виданого 17.06.2024 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 934 грн. 38 коп., відкрито виконавче провадження №75382268.

24.06.2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненка О.В. виконавчі провадження №75381764, №75381950 та №75382268 об`єднано у зведене виконавче провадження №75382676.

Відповідно до листа Пенсійного фонду України від 20.11.2024 року, ОСОБА_2 останній раз отримувала дохід 01.05.2024 року в ТОВ «Вигідна покупка».

Згідно листа ТОВ «Вигідна покупка»№25/07 від 25.07.2024 року, ОСОБА_2 звільнено з посади продавець-консультант в ТОВ «Вигідна покупка» згідно наказу № ЛФ000004150 від 24.05.2024 року.

Згідно відповіді Державної податкової інспекції від 20.11.2024 року, ОСОБА_2 у четвертому кварталі 2023 року та у першому кварталі 2024 року отримувала дохід в ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ».

Відповідно до листа №2111-УП від 23.07.2024 року, ОСОБА_2 звільнено з ТОВ «ВЕСТ ПЕТРОЛ МАРКЕТ» 01.03.2024 року.

За інформацією з банківських установ ОСОБА_2 відкрито рахунки в АТ «Універсалбанк», АТ «Райффайзен банк», АТ «СЕНС БАНК», АТ «КРЕДО БАНК», АТ «ТАСКОМБАНК», ПАТ БАНК ВОСТОК, однак залишок на всіх рахунках складає 0,00 грн., за виключенням АТ «Райффайзен банк» - 55 грн. 42 коп., АТ «Універсалбанк» - 149 грн. 37 коп.

Відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 24.06.2024 року, за ОСОБА_2 транспортні засоби не обліковуються.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №405003894 від 22.11.2024 року, ОСОБА_2 з 06.05.2011 року є власницею кв. АДРЕСА_2 .

31.07.2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненком О.В. у виконавчому провадженні №75382676 описано та накладено арешт на квартиру, загальною площею 51,1 кв.м, житлова площа 30,2 кв.м, матеріал стін цегла, номер запису 16/9, в книзі 23, реєстраційний номер 3682025, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Вишгородської міської ради №02-13/2391 від 22.08.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 4 осіб, зокрема: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована з 17.07.2013 року по теперішній час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована з 14.08.2018 року по теперішній час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована з 16.11.2023 року по теперішній час та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 16.11.2023 року по теперішній час.

13.09.2024 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Літвиненко О.В. направив на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради запит «Про надання дозволу на реалізацію об`єкта» №1558.

17.10.2024 року рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №588 приватному виконавцю виконавчого округу Київської області ОСОБА_6 відмовлено у наданні дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки в цій квартирі зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Стаття 19 СК України регулює участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина шоста цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 та п.п. 8, 10, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 3 cт. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розділом VII Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок звернення на майно боржника, а ст. 48 цього Закону регламентовано порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Згідно ч.ч. 1, 5-8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і другій статті 4 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; аналогічний припис закріплений у частині першій статті 2 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).

Суд зазначає, що права стягувача ОСОБА_1 захищені судом згідно ст. 16 ЦК України шляхом стягнення на його користь з боржника ОСОБА_2 відповідної суми грошових коштів, що за змістом вказаних вище вимог Закону примусово здійснюється виконавцем за рахунок, як грошових коштів боржника, так і шляхом примусової реалізації рухомого та нерухомого майна боржника в порядку визначеному Законом.

Також в п.п. 70-72 постанови ВП ВС від 26.10.2021 року у справі №755/12059/19 зроблено висновок про те, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.

Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

Водночас, за змістом п. 67 вказаної постанови ВП ВС, суд не досліджує питання прав тих чи інших осіб, які пов`язані об`єктом жилої нерухомості, що належить до компетенції виконавця, а відтак проведення примусової реалізації жилої нерухомості не контролюється судом допоки відповідні дії виконавця не оскаржаться кимось з учасників виконавчого провадження чи іншими особами відповідно до Закону.

Згідно з п. 30 розділу VІІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 4 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п. 9 ч.1 ст. 37 Закону.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається виключно при особистому звернені батьків дітей, опікунів або піклувальників.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Суд зазначає, що в поданні приватного виконавця фактично порушено питання не про зміну способу виконання рішення суду, а про зміну заходів примусового виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів за рахунок примусової реалізації житлової нерухомості шляхом надання дозволу на її стягненн, попри відмову органу опіки і піклування в цьому.

Втім, надання такого дозволу судом вимогами ст. 435 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено, а відтак зазначене втручання в право особи мирно володіти своїм майном (ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року) не можна вважати таким, що здійснюється згідно Закону.

Слід зазначити, що право реалізації арештованого майна випливає прямо із Закону України «Про виконавче провадження», належить до повноважень виконавця та не потребує вирішення в судовому порядку.

Чинним ЦПК України не передбачено можливості звернення приватного виконавця до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що таке подання не відповідає положенням чинного ЦПК України, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Разом з тим, прийняття рішення про надання дозволу на реалізацію об`єкта нерухомого майна право користування яким має дитина, або відмови у видачі такого дозволу належить до компетенції уповноваженого органу опіки та піклування.

Так, відповідно до п. 30 розділу ІІ вказаної вище Інструкції, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Однак, ухвала суду не може замінювати дозвіл органу опіки та піклування.

За таких обставин, порушене приватним виконавцем у поданні питання про надання дозволу на звернення стягнення на єдине нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня дитина, відноситься до дискреційних повноважень органу опіки та піклування, в даному випадку виконкому Вишгородської міської ради.

Вищевказані норми чинного законодавства не надають право суду на стадії виконання рішення суду на підставі своєї ухвали замінювати (підміняти) дозвіл органу опіки та піклування на примусовий продаж арештованого житла, в якому зареєстровані малолітні діти, коли виниклі між стягувачем та боржником правовідносини стосовно неможливості примусової реалізації арештованої житлової нерухомості, за обставин викладених у поданні, мають ознаки спірних.

Посилання в поданні на недобросовісні дії боржника, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду і умисне використання норм чинного законодавства за для створення штучної ситуації неможливості звернення стягнення на житлову нерухомість боржника, реєстрація малолітньої дитини, щодо якої у боржника немає родинних стосунків та законних зобов`язань, не можуть бути дослідженні та проаналізовані судом в порядку розгляду цього подання, оскільки виходять за межі судового розгляду, передбаченого ст. 435 ЦПК України.

Отже, обставини, які на думку приватного виконавця мають ознаки недобросовісної поведінки боржника, ознаки вчинення фраудаторних правочинів, спрямованих на шкоду кредитору та з метою невиконання рішення суду, не можуть бути перевірені судом в порядку ст. 435 ЦПК України.

Дати належну оцінку вказаним обставинам і здійснити відповідний судовий контроль в рамках ст. 435 ЦПК Українив даному випадку суд не в праві.

У той же час, оскільки згідно загальних засад цивільного судочинства та Конституції України, виконання судового рішення є обов`язковим, то в даному випадку суд вважає, що захист прав стягувача за вказаних обставин та за наявності відповідних підстав може відбуватися не в порядку ст. 435 ЦПК України, а в порядку позовного провадження шляхом звернення із самостійним позовом стягувача до боржника про захист порушених прав, у якому стягувач обере той спосіб захисту, який буде спрямовано на припинення дії, що порушує його право на виконання рішення суду та відновить становище, яке існувало до такого порушення внаслідок можливих недобросовісних дій боржника, шляхом припинення реєстрації малолітньої дитини у квартирі боржника за наявності для цього відповідних підстав та якщо така реєстрація має фіктивний характер, тощо.

Крім того, суд звертає увагу, що на даний час Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Закону № 898-IV пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

На думку суду зазначене положення законодавства підлягає застосуванню до спірних правовідносин за аналогією закону (ст. 8 ЦПК України), оскільки стосується питання застосування мораторію до подібних за змістом правовідносин у сфері звернення стягнення на єдину житлову нерухомість боржника, як форму примусової реалізації під час виконавчого провадження на період дії воєнного стану в Україні, який Законом України «Про виконавче провадження» належно не врегульований, однак який підлягає застосуванню згідно засад справедливості, добровісності та розумності (ст. 3 ЦК України) і є додатковою підставою для відмови в поданні.

За вказаних обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 260, 435 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні подання відмовити.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя