Справа № 472/451/24
Провадження №2/472/203/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року селище Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

з участю секретаря

судового засідання - Горбаненка А.О.,

позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника позивача - адвоката Гаврилович І.П.

(в режимі відеоконференції),

представника третьої особи - Усликової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 селища Веселинове цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про визначення способів участі батька у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Позовна заява обґрунтована тим, що 05 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку війни відповідачка разом з дітьми виїхала до Німеччини, а позивач залишився в Україні. Майже два роки вони спілкувалися через інтернет-месенджери. Можливості поїхати до Німеччини та провідати дітей у позивача немає, оскільки в період дії воєнного стану чоловіків не випускають за межі України. 12 березня 2024 року рішенням Березівського районного суду Одеської області за ініціативою та за позовом відповідачки шлюб між ними було розірвано, а 25 березня 2024 року було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. з тих пір відповідачка перестала спілкуватися з ним та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. А тому, просить суд визначити способи участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гаврилович І.П. позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, та зокрема зазначили, що після відкриття провадження у справі відповідачка почала дозволяти дітьми спілкуватися з ним. Також вказали, що його сестра, яка також перебуває в Німеччині, іноді бере у відповідачки дітей до себе. Судові витрати просили віднести на рахунок позивача і не стягувати їх з відповідачки.

В судовому засіданні представник третьої особи Усликова Н.В. висловила думку про можливість задоволення позовної заяви позивача ОСОБА_1 .

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток з документами позовної заяви на електронну адресу та поштовою адресою за зареєстрованим місцем проживання. 14 листопада 2024 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та врахувати її позицію щодо позову, яка була викладена письмово в заяві. 16 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подала на електронну адресу суду заяву (письмові пояснення), в яких зазначила, що вона разом з дітьми, починаючи з 18.03.2022 року проживають за кордоном і мають статус біженців. Зазначає, що вона не перешкоджає у спілкуванні батька з дітьми. Вважає позов передчасним, оскільки неможливо передбачити умови та місце проживання дітей після повернення до України. Також просила врахувати найкращі інтереси дітей при винесенні рішення по суті.

Суд, заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Гаврилович І.П., представника третьої особи - Усликової Н.В., з урахуванням письмових пояснень відповідачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дітей (а.с. 9-11).

Після початку повномаштабної війни відповідачка ОСОБА_2 разом з дітьми, починаючи з 18.03.2022 року проживають за кордоном України.

12 березня 2024 року рішенням Березівського районного суду Одеської області за ініціативою та за позовом відповідачки шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей (а.с. 42-43) орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради вважає за доцільне: рекомендувати батьку ОСОБА_1 брати участь у вихованні дітей, відповідно до графіку спілкування, викладеного в позовній заяві, але з врахуванням заяви матері ОСОБА_2 щодо врахування думки дітей; рекомендувати батьку ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дітям увагу і турботу, виховувати їх; рекомендувати матері ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У цій справі предметом спору є усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні батька з дітьми, а тому Суд керується положеннями Конвенції про права дитини, СК України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення змісту статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23) за подібних фактичних обставин зробив висновок, що суди правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, відстрочивши порядок виконання визначеного судом способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, натомість зобов`язавши відповідача на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що сприятиме підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. З урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що відповідатиме інтересам дітей.

Аналогіна правова позиція також викладена в Постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року, у справі № 509/7128/21.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

При цьому суд звертає увагу на те, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від спілкування з батьком.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 381/1881/21 (провадження № 61-545св24).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, суд вважає за можливе визначити спосіб батька у вихованні та спілкуванні із малолітніми дітьми на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, оскільки той із батьків, хто залишився в Україні, не повинен втратити зв`язок із дітьми через фактичну відсутність можливості бачитися з ними.

Натомість суд вважає, що порядок участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, який зазначений у позовній заяві і який підтриманий органом опіки та піклування у власному висновку, не повною мірою відповідає розумному балансу між інтересами дітей та інтересами батьків, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Отже, з метою забезпечення реалізації прав позивача на участь у вихованні та розвитку, а також спілкуванні з малолітніми дітьми, які у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, тимчасово перебувають за межами України, беручи до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між батьком та дітьми, керуючись якнайкращими інтересами дітей, суд вважає за необхідне:

- Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із дітьми: дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , у вихованні дітей - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

1) шляхом перебування дітей разом із батьком у перші та треті вихідні дні кожного місяця без присутності матері із обов`язком батька на повернення дітей до місця їх постійного проживання із матір`ю, за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти, та за наявності бажання дітей;

2) шляхом святкування днів народження дітей у присутності матері та батька за місцем проживання дітей в Україні або в іншій країні;

3) зобов`язати матір ОСОБА_2 у період воєнного стану в Україні і у період перебування дітей за кордоном організовувати спілкування малолітніх (неповнолітніх) дітей - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку три рази на тиждень (два рази в будні дні та 1 раз у вихідний день) протягом двох годин, за погодженням між батьками часу такого спілкування та за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти, та за наявності бажання дітей.

Згідно з частиною першою статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Оскільки наразі в Україні продовжує діяти воєнний стан, суд на підставі ч. 1 ст. 267 ЦПК України вважає за необхідне порядок виконання, визначеного у пунктах 1 (першому) та 2 (другому) абзацу 3 (третього) резолютивної частини цього рішення суду способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочити на час перебування дітей за кордоном у період воєнного стану в Україні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач не просив стягнути з відповідача на свою користь сплачений ним судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1211,20 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 223, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, про визначення способів участі батька у вихованні дітей, - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вихованні та спілкуванні із дітьми: дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вихованні дітей - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

1) шляхом перебування дітей разом із батьком у перші та треті вихідні дні кожного місяця без присутності матері, із обов`язком батька на повернення дітей до місця їх постійного проживання із матір`ю, за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти, та за наявності бажання дітей;

2) шляхом святкування днів народження дітей у присутності матері та батька за місцем проживання дітей в Україні або в іншій країні;

3) зобов`язати матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у період воєнного стану в Україні і у період перебування дітей за кордоном організовувати спілкування малолітніх (неповнолітніх) дітей - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 у режимі відеозв`язку три рази на тиждень (два рази в будні дні та 1 раз у вихідний день) протягом двох годин, за погодженням між батьками часу такого спілкування та за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти, та за наявності бажання дітей.

Порядок виконання, визначеного у пунктах 1 (першому) та 2 (другому) абзацу 3 (третього) резолютивної частини цього рішення суду способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей (п.1 шляхом перебування дітей разом із батьком у перші та треті вихідні дні кожного місяця без присутності матері, із обов`язком батька на повернення дітей до місця їх постійного проживання із матір`ю, за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття освіти, та за наявності бажання дітей; п.2 шляхом святкування днів народження дітей у присутності матері та батька за місцем проживання дітей в Україні або в іншій країні) - відстрочити на час перебування дітей за кордоном у період воєнного стану в Україні).

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 25 листопада 2024 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко