Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1698/24
Провадження № 2/542/505/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором №953615608 від 22.07.2021 року у розмірі 69436,00 грн. та судові витрати в справі, з яких 2422,40 грн судовий збір та 6000 грн витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову посилається на те, що 22 липня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір №953615608 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт товариства www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, заявив про бажання отримати кошти, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

За результатами заповнення заявки первісний кредитор перевірив особисті дані відповідача, та за номером платіжної картки ідентифікував відповідача, тобто встановив, що картка належить йому. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3Y56W. 22.07.2021 о 22:56:26 відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи. Позичальник підтвердив прийняття умов кредитування, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Після вчинених дій відповідача 22.07.2021 кредитодавець перерахував грошові кошти в сумі 22000,00 грн на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 . Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. В подальшому, 05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило вказане право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», уклавши з ним договір факторингу №05/0820-01.

14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №14/02/2022-01. Відповідно до реєстру боржників від 14 лютого 2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 69436,00 грн.

Станом на день подання позову відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором, тому просили стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 19.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.73).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 106, 136, 181), в позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача, вказавши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.7 на звороті-8).

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с.75, 137, 154). Надавши заяву про розгляд справи без її участі (а.с.103-104).

Також відповідачкою ОСОБА_1 16.10.2024 року був наданий відзив на позовну заяву (а.с.89-102), в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилаючись на таке.

Так, вважає, що позивачем суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів перерахування їй кредитних коштів, а надане платіжне доручення від 22.07.2021 про переказ грошових коштів, не може слугувати доказом переказу коштів, оскільки, документ не містись підпису працівника та печатки банківської установи, яка здійснила такий грошовий переказ, не містить реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не підтверджує що кредитні кошти в розмірі 22000 гривень перераховані саме на її рахунок і отримані нею, при тому що ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, не зазначено реквізити її повного карткового рахунку.

Також зазначає, що правовідносини за кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 22.07.2021 року, значно пізніше ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс», у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до відповідача за даним кредитним договором.

Вказує на те, що у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, а також позивачем не надані докази підтвердження сплати первісному кредитору коштів за Договором факторингу.

Надані же позивачем кредитні договори, договори факторингу, реєстр боржників, рахунок заборгованості, вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак, на її думку, не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів.

Крім того реєстр права вимоги не є документом, який підтверджує факт передачі кредитних коштів і не може бути доказом у справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем.

Щодо нарахованих процентів за користування кредитними коштами зазначає, що сума у розмірі 47436 гривень за користування кредитними коштами нарахована поза межами строку кредитування, який становить 16 днів, тому є безпідставною та не підлягає задоволеню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Крім того зазначає, не може бути застосовані й положення ст.625 ЦПК України при нарахуванні відсотків, оскільки відповідачка звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину (дія карантину припинилась 01 липня 2023 року).

Більше того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить підтвердження реальності господарської операції, по ньому не можна вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані, тощо. Такий розрахунок містить лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду тощо.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, вважає сума коштів у розмірі 6000 гривень за надання правової допомоги є завищенною, неспівмірною із складністю справи та підлягає зменшенню.

25.10.2024 року представником позивача було надано відповідь на відзив (а.с.107-127), в якій зазаначив таке.

Щодо факту перерахування кредитних коштів та наданих позивачем доказів на його підтвердження зазначав про те, що згідно з копії платіжного доручення №b610b413-с8b9-477b-b625-2а9264с7е671 від 22.07.2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 22000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 -XXXX-3804 (який зазначений особисто відповідачем при заповненні Заявки на отримання грошових коштів в кредит на сайті первісного кредитора), призначення платежу: Переказ коштів згідно договору №953615608 від 22.07.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_4 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.

Вказане платіжне доручення містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Тобто, відповідач, в процесі оформлення кредиту, надав дані своєї банківської картки, на яку пізніше отримав кошти від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Крім того, ними до матеріалів справи надана копія листа-підтвердження АТ «Таскомбанк», з якого вбачається, що банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби по операціях, в тому числі на картку відповідача.

Щодо виписки з особового рахунку боржника, то вона містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи та печатку, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства, детально відображає структуру заборгованості, а саме: прострочене тіло кредиту, прострочені відсотки та загальну суму заборгованості. Період заборгованості, вказаний у виписці, охоплює проміжок часу від моменту набуття позивачем права вимоги до дати формування позовної заяви.

Щодо переходу прав права вимоги вказує, що строк дії Договору факторингу №28/1118-01 розпочинається від 28.11.2018 та діє до 31.12.2024 включно. Так, реєстр передачі прав вимоги укладено в рамках дії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 у відповідності до наступних редакцій. Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Так, реєстр прав вимог №150 від 07.09.2021 підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідем 22.07.2021 року.

В подальшому, 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №953615608 від 22.07.2021 року, строк дії якого продовжений додатковими угодами до 30.12.2024 року включно.

Реєстр же прав вимог підписаний між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 28.10.2021, тобто вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 22.07.2021.

Та вже 14.02.2022 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу та за умовами якого та згідно з Реєстром боржників від 14.02.2022 до Договору факторингу №14/02/22-01 від 14.02.2022, до них перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 69 436 грн, з яких 22 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 436 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також нарахування відсотків за прострочення виконання зобов`язання, здійснювалось за визначеними умовами договору процентними ставками, з якими відповідачка була ознайомлена до укладення кредитного договору №953615608 від 22.07.2021 та який підписала електронним одноразовим ідентифікатором, там самим погодившись з умовами договору.

При цьому відповідачкою не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить; виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок; доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами.

Крім того відповідачкою у відзиві на позовну заяву не оспорюється факт укладання кредитного договору № 953615608 від 22.07.2021.

Враховуючи наведене, просили задовольнити позов в повному обсязі.

14.11.2024 року до суду представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Зачепіло З.Я. було надано заперечення на відповідь на відзив (а.с.143-149), в яких просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю, провадження в справі закрити.

Зазначає, що заявлені позивачем суми процентів за користування кредитом не грунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Крім того наданий розрахунок за кредитом, складений позивчем, а первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.) не надано.

Більше того, розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Крім того, зазначає про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України в ОСОБА_1 виникли фінансові труднощі та вона не мала достатнього рівня заробітку для виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі відповідно до раніше обумовленого Договору, що є форс-мажорними обставинами.

Також вказує про те, що позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що б у сукупності із Заявою, свідчили про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. При тому, що долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, що не доводить, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи та докази, що підтверджують факт звернення до позичальника про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом.

27.11.2024 року представником позивача було надано до суду додаткові пояснення у справі (а.с.155-168), в яких зазначає, зокрема про те, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та погодження його суттєвих умов згідно Правил надання грошових у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукт «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», без погодження яких позичальник не зміг би отримати кредит згідно Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.

В свою чергу відповідачем не надано суду відомостей на підтвердження факту не заповнення заявки на отримання грошових коштів в кредит, не підписання відповідачем договору, не надання чи заволодіння його персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних відповідача матеріали справи не містять.

Щодо нарахування відсотків зазначають, що відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. А нарахування відсотків здійснювалось відповідно до розміру процентних ставок, визначених умовами договору.

Більше того, відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористався правом відкликати згоду на укладення договору.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 22 липня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено договір кредитної лінії №953615608 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

На підтвердження укладення договору позивачем надано довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , з якою укладено договір №953615608 від 22.07.2021 року. Акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): MNV3Y56W, відправленого позичальнику 22.07.2021 року о 22:55:42 год. на номер мобільного телефону НОМЕР_5 (а.с.24).

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 22000,00 грн., строком на 16 днів, а саме до 07.08.2021 року, дисконтнп проентна ставка 310,25 %, базова процентна ставка 620,50% (а.с.13-16).

Згідно з пунктом 4.1. кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua.

Згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначено порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством і позичальником. (а.с.17-23).

Відповідно до п.4.4 Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електрону комерцію» що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (а.с.13-16).

Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 22000 грн відповідачу підтверджується платіжним дорученням від 22.07.2021 року, зі змісту якого вбачається, що платником ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснено переказ коштів згідно договору №953615608 від 22.07.2021 ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 , для зарахування на платіжну карту № НОМЕР_1 суму 22000,00 грн (а.с.33).

Щодо укладення кредитного договору в електронному вигляді.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другастатті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікаторомце дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 22.07.2021 року №953615608 та ОСОБА_1 був підписаний шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника.

Так, у п.5 договору кредитної лінії №953615608 від 22 липня 2021 року (а.с. 16) вказано, зокрема позичальник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; податковий номер: НОМЕР_3 ; одноразовий ідентифікатор MNV3Y56W, відправлено 22.07.2021 22:55:42, введено 22.07.2021 22:56:26.

Доказів на спростування відповідності анкетних даних: ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.

Таким чином, вказаний договір підписаний за допомогою електроного підпису, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (його паспортних даних, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитного договору від її імені, ОСОБА_1 до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідачка не зверталась, як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного договору.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, строки та умови користування ним, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договорів та про наявність волі відповідача для укладення кредитного договору в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Доводи відповідачки про те, що позивачем не доведено переказу первісним кредитором грошових коштів за кредитним договором на її рахунок є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи наявне платіжне доручення від 22 липня 2021 року про переказ грошових коштів у сумі 22000 грн на банківську картку НОМЕР_1 , отримувача ОСОБА_1 . Призначення платежу: переказ коштів згідно договору №953615608 від 22.07.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_3 (а.с. 33).

Таким чином, у суду відсутні підстави для сумніву, що ОСОБА_1 було перераховано визначені умовами договору грошові кошти, що підтверджується вищенаведеними доказами, та не спростовано відповідачкою, яка будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору не заявляла.

Таким чином, в даному випадку матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредитні кошти за договором кредитної лінії №953615608 від 22 липня 2021 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в сумі кредиту 22000 грн.

Щодо виконання взятих зобов`язань за кредитними договорами відповідчем.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України.

Згідно з нормою статті 562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц).

Так в даному випадку матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредитні кошти за договором про надання фінансового кредиту №953615608 від 22.07.2021 року, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Разом з тим, у зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором №953615608 від 22.07.2021 року вона має заборгованість, яка за даними позивача становить 69436 грн., з яких: 22000 грн. - сума кредиту, 47436 грн - сума процентів за користування кредитом (а.с. 63).

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

У зв`язку із даними обставинами, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору в розмірі 22000 грн, підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідачки про відсутність підстав для стягнення з неї боргу у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме військовою агресією росії проти України, суд виходить з такого.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, . захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.

Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе , зменшити негативні наслідки форс-мажору».

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку відповідачем не надано належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, щодо неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок форс-мажорних обставин, а також доказів інформування позивача про характер обставин, що виникли, і причинного зв`язку між такими обставинами та невиконанням зобов`язань за договором. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не може бути безумовною підставою для звільнення його від виконання обов`язків щодо сплати кредитних коштів.

Доказів же відсутності у відповідача джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати зобов`язання, матеріали справи не містять.

Так, за умовами договору №953615608 від 22.07.2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 22000 грн, строком на 16 днів, тобто до 07 серпня 2021 року (п.п. 1.3, 1.7).

За користування кредитом позичальник має сплачувати проценти за ставкою у розмірі 310,25% річних, що становить 0,85 % від суми кредита за кожен день користування коштами (п.1.9.1).

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.

При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 47436 гривень, яка утворилась станом на 29.08.2024 року.

При цьому обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, позивачем у позовній заяві не наведено, відсутній такий розрахунок і у документах, наданих до позову, якими позивач обгрунтовує перехід права вимоги до відповідача, отже заявлена позивачем до стягнення сума грошової вимоги не може вважатися доведеною та обґрунтованою.

З довідки про заборгованість відповідача (а.с.63), яку позивач вважає випискою з особового рахунку, та розрахунку заборгованості, вбачається, що відсотки за користування наданим кредитом продовжували нараховуватись поза межами строку кредитування.

Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України.

Визначені же умовами договорів проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч.2 статті 625 ЦК України, проте, таких вимог позивачем заявлено не було.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за спірним кредитним договором за користування кредитом, нарахованих, після спливу строку кредитування, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» мало право на нарахування та стягнення процентів за період визначений кредитним договором користування кредитними коштами, а саме 16 днів з 22.07.2021 року по 07.08.2021 року в розмірі 2992 грн.

Таким чином, у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідач має загальну заборгованість в сумі 24992 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22000 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 2992 грн.

Щодо набуття права грошової вимоги за кредитним договором.

Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно дозакону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц (провадження № 61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Так, судом встановлено, що 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01 (а.с.34-37).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Таким чином, Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.

07.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги №150, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за Кредитним договором, а саме ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 43630,00 грн., з яких 22000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 21630,00 грн. - заборгованість по відсоткам нарахованим на дату такого відступлення (а.с.44-45).

Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога " до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс».

Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, зокрема, відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

При цьому додатковими угодами від 28.11.2019 року №19, від 31.12.2021 року №27, від 31.12.2022 року №31, від 31.12.2023 року №32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеними між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 продовжений до 31 грудня 2024 року (а.с. 40, 41,42, 43).

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №953615608 від 22.07.2021 (а.с.46-48).

Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

Копія договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Пунктом 2.1. Розділу 2 (Предмет Договору) Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Тобто предметом Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Таким чином, Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, які існували на момент укладення договору.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 встановлено, що Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до цього Договору.

28.10.2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було складено та підписано Реєстр прав вимоги №7 (а.с.53-54), за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за Кредитним договором, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 69436,00 грн.

При цьому додатковими угодами від 03.08.2021 року №2, від 30.12.2022 року №3, до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, укладеними між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 продовжений до 30 грудня 2024 року (а.с. 51, 52).

Крім того, суд також враховує таке, згідно п.1.3 кредитного договору від 22 липня 2021 року право вимоги до боржника ОСОБА_1 виникло у первісного кредитора -ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 08 серпня 2021 року.

Станом на вказану дату договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс», яким передбачалося право відступлення майбутньої вимоги, був чинним, оскільки його дія продовжувалася згідно додаткових угод від 28.11.2019 року №19, від 31.12.2021 року №27, від 31.12.2022 року №31, від 31.12.2023 року №32 та згідно останньої додаткової угоди строк дії договору факторингу продовжений до 31 грудня 2024 року.

Реєстр прав вимоги за кредитним договором, укладеним ОСОБА_2 , підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 07 вересня 2021 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, що не суперечить закону.

Строк дії договору факторингу від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яким також передбачалося право відступлення майбутньої вимоги, продовжувався відповідно до додаткових угод від 03 серпня 2021 року і від 30 грудня 2022 року; згідно останньої додаткової угоди строк дії договору факторингу продовжений до 30 грудня 2024 року.

Реєстр прав вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 , підписаний між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 28 жовтня 2021 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 05 серпня 2020 року, що не суперечить закону.

14.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 55-60).

Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 14.02.2022 до Договору факторингу №14/02/2022-01 від 14.02.2022, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 69436,00 грн., з яких 22000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 47436,00 грн. сума заборгованості за відсотками за Кредитним договором №953615608 від 22.07.2021року (а.с.59-60).

Суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах та вважає доведеним набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором від 22 липня 2021 року, укладеним із ОСОБА_1 , враховуючи, зокрема те, що усі укладені договори факторингу пов?язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами реєстру прав вимоги.

А сам лише факт укладення Договору факторингу між Первісним кредитором та ТОВ Таліон Плюс в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки таким договором була передбачена можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судовівитрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаютьсяу разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги №02/030424 від 03.04.2024 року (а.с.64-65), додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №02/030424 від 03.04.2024 року (а.с.65 на звороті), додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №02/030424 від 03.04.2024 року (а.с.66-69), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с.70).

Відповдно до п.3.6 розліду 3 Договору про надання правничої допомоги №02/030424 від 03.04.2024 року передбачено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клєнта.

При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20).

Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Так, суд враховує, що представником позивача адвокатом Тараненком А.І. вчинені такі дії: написання позовної заяви.Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 6000 грн. до 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 36 % з розрахунку: 24992 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 69436 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 36% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 872,06 грн. з розрахунку: 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 36 % (відсоток задоволених позовних вимог).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження вул. Рогнідинська, буд.4, літера А, офіс 10, м.Київ, 01024, ) заборгованість за кредитним договором №953615608 від 22.07.2021 в розмірі 24992 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) грн 00 коп., що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 22000,00 грн та суми заборгованості за відсотками 2992,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 872 (вісімсот сімдесят дві) грн 06 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня пр оголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», місцезнаходження: вул. Рогнідинська, буд.4, літера А, офіс 10, м.Київ, 01024, ;

відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник відповідача: адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, адреса робочого місця адвоката: вул.Котляревського, 3, офіс 709, м.Полтава.

Повний текст рішення складений 16 грудня 2024 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О. Афанасьєва