ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 367/3690/24

провадження № 61-10939св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Ірпінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2024 року

у складі судді Чернової О. В. та постанову Київського апеляційного суду від

08 липня 2024 року у складі колегії суддів: Євграфової Є. П., Желепи О. В., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Заява мотивована тим, що батьки заявника залишились проживати

у м. Луганську. У червні 2023 року заявнику стало відомо, що його батько помер у м. Санкт-Петербург російської федерації. Від родичів заявник отримав копію свідоцтва про смерть, яке видане 11 квітня 2023 року відділом запису актів цивільного стану Курортного району Санкт-Петербурга російської федерації, проте в реєстрації смерті батька у відділі реєстрації актів цивільного стану було відмовлено, водночас повідомлено про те, що державна реєстрація смерті батька не може бути проведена, оскільки вона була здійснена державним органом російської федерації.

Заявник вказував, що неможливість отримання свідоцтва про смерть батька, який помер на території країни агресора, позбавляє його можливості реалізувати право на прийняття спадщини, що залишилась на території України після смерті батька.

ОСОБА_1 просив встановити факт смерті його батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Санкт-Петербурзі російської федерації.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2024 року

у відкритті провадження у справі відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки факт смерті ОСОБА_2 відбувся на території російської федерації, що зареєстровано компетентними органами російської федерації, а не на території, на якій уведено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, то заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в спеціальному порядку, встановленому статтею 317 ЦПК України. Встановлення факту смерті, про що просить ОСОБА_1 у своїй заяві, неможливе і на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновками суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в спеціальному порядку, встановленому статтею 317 ЦПК України, оскільки факт смерті ОСОБА_2 відбувся на території російської федерації, що зареєстровано компетентними органами російської федерації,

а не на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

27 липня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2024 року, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що свідоцтво про смерть батька, яке видане в російській федерації, після повномасштабного вторгнення в Україну та після виходу України з Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від

28 березня 1997 року не має сили офіційного документа на території України. Оригінал свідоцтва про смерть знаходиться в останньої дружини батька заявника. Вказує, що він позбавлений фізичної можливості на звернення за дублікатом свідоцтва і на апостилювання його відповідними органами російської федерації.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Ірпінського міського суду Київської області.

11 вересня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннюз таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

ОСОБА_1 вказує, що його батько, ОСОБА_2 , помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Санкт-Петербурзі російської федерації, на підтвердження чого надав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від

11 квітня 2023 року, НОМЕР_1 , виданого відділом запису актів цивільного стану Курортного району м. Санкт-Петербурга російської федерації.

Листом Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану

у м. Києві від 20 липня 2023 року № 2323/33.1-87 ОСОБА_1 повідомлено, що державна реєстрація смерті його батька проведена компетентним органом російської федерації і не підлягає повторній реєстрації на території України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не

є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства,

в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц (провадження № 61-18514сво21) зазначено, що «…суди не звернули увагу на те, що звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_2, як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій (Міжнародного Комітету Червоного Хреста, Міжнародної Федерації товариств Червоного Хреста і Червоного півмісяця, Товариства Червоного Хреста України). Відповідний юридичний факт

є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявниці та її малолітньої дитини. Отже, фактичною підставою звернення до суду ОСОБА_1 стала необхідність встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю її чоловіка та збройною агресією російської федерації проти України з метою подальшого отримання допомоги від гуманітарних організацій. Ураховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про закриття провадження у цій справі, не врахувавши, що встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини у лютому 2015 року на території Донецької та Луганської областей України внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації».

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24) зроблено висновок, що «…згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України)».

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті,

ОСОБА_1 вказував, що неможливість отримання свідоцтва про смерть батька, який помер на території країни агресора, позбавляє його можливості реалізувати право на прийняття спадщини, що залишилась на території України після смерті батька.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з тих підстав, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 315 і статтею 317 ЦПК України, суд першої інстанції,

з яким погодився апеляційний суд, наведеного не врахував, та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки факт, який просить встановити ОСОБА_1 , може бути встановлений лише у судовому порядку, оскільки законодавчо не визначено іншого порядку встановлення такого факту.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, є неправильними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду постановлені без додержання норм процесуального права. За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржені судові рішення - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 квітня 2024 року

та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2024 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов