Справа № 334/2438/24 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/2651/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Ковальчука Ю.П.;

ОСОБА_1 - представника Виконавчого комітету Звягельської міської ради;

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Виконавчого комітету Звягельської міської ради, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Виконавчий комітет Звягельської міської ради (Житомирська область), як орган опіки та піклування, звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про позбавлення згаданого відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з відповідача на користь згаданої неповнолітньої аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 598 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мати неповнолітньої померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначалося, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні доньки, не піклується про її стан здоров`я, не цікавиться її життям, навчанням, не забезпечує необхідного медичного огляду, лікування, з дитиною не проживає, оскільки з липня 2022 року перебуває за межами України, і фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Також зазначалося, що неповнолітня з 28.09.2023 року перебуває на обліку служби у справах дітей, як така, що систематично залишає місце свого постійного проживання. Дитина проживає з бабою та дідом у будинку із всіма необхідними зручностями. Згідно письмових пояснень сусідів, відповідач близько 12-ти років не цікавився життям доньки, не відвідував її за місцем проживання та не проживав разом з нею. За свого життя виключно мати дитини займалася її піклуванням та доглядом, а після її смерті вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_3 .

Стверджувалося, що ОСОБА_2 у 2011 році проходив курс терапії від подолання алкогольної залежності та притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, що свідчить про його асоціальний спосіб життя. Останній також має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки за період з 2018 року по 2019 рік, на виклики органу опіки та піклування не з`являється.

Стверджувалося, що сама неповнолітня не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав.

З урахуванням наведеного, позивач і просив позов задовольнити (а.с. 1-3).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.03.2024 року справу передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду міста Львова (а.с. 69).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 116-121).

Дане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на те, що це рішення є «необґрунтованим та таким, що не захищає законні права та інтереси дитини», а також на те, що суд «фрагментарно та односторонньо підійшов до оцінки доказів, які подані в матеріалах справи, по суті проігнорувавши інтереси дитини» (а.с. 126-131).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та третьої особи на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (зокрема - апелянтом та третьою особою) те, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 9), яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла (а.с. 8).

На твердження бабці неповнолітньої (третьої особи ОСОБА_3 ), шлюб між батьками неповнолітньої було розірвано (зазначає відповідача, як «бувшого зятя», однак документи про це у матеріалах справи відсутні), неповнолітня проживала з мамою, а після смерті останньої - проживає з бабцею та дідусем по маминій лінії.

Також на твердження бабці неповнолітньої (третьої особи ОСОБА_3 ), батьки неповнолітньої вже давно не проживали разом і з липня 2022 року батько неповнолітньої (відповідач) перебуває за межами України (а.с. 10).

Представник позивача також стверджує про те, що відповідач з липня 2022 року перебуває за межами України.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків (одного з батьків) батьківських прав, а у роз`ясненнях, які містяться у п.п. 15 і 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» (з наступними змінами і доповненнями), звернуто увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Сімейним кодексом України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина 1 статті 151) і що питання виховання дитини вирішується батьками спільно (частина 1 статті 157).

В матеріалах справи є фотокопія посвідченої нотаріусом заяви ОСОБА_5 (матері неповнолітньої) від 08 липня 2022 року (як додаток до позовної заяви), якою згадана заявниця стверджує, «що ОСОБА_2 … виконав в повному обсязі обов`язок по сплаті аліментів, включно до 01 липня 2022 року, на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках виконавчого провадження № … ОСОБА_2 сплачено заборгованість по сплаті аліментів, а також поточні щомісячні платежі включно по 01.07.2022 року. Жодних матеріальних та фінансових претензій до ОСОБА_2 не маю. А також не заперечую проти вилучення всіх записів про обтяження, обмеження, арешти щодо ОСОБА_2 … з відповідних державних реєстрів» (а.с. 34).

Як вбачається з вищенаведеного, станом на 08 липня 2022 року (дата написання вищезгаданої заяви) у матері неповнолітньої «жодних матеріальних та фінансових претензій до ОСОБА_2 », як батька неповнолітньої, не було.

Як також стверджується матеріалами справи, 08 липня 2022 року приватним нотаріусом також було посвідчено укладений між батьками неповнолітньої Договір про сплату аліментів на дитину, згідно якого батько дитини (відповідач ОСОБА_2 ) брав на себе зобов`язання сплачувати на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 7 150 грн. (що еквівалентно сумі 200 доларів США) щомісячно (пункт 2), а також зобов`язувався брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а також в оплаті гуртків та відпочинку 1 раз на рік у розмірі 10 000 грн. (пункт 3): даний договір було укладено на 1 (один) рік - до 08.07.2023 року (а.с. 35-36).

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезгаданим Договором від 08 липня 2022 року не виконував чи виконував неналежним чином.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 20.03.2024 року - через неповних 6 (шість) місяців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері неповнолітньої, яка «жодних матеріальних та фінансових претензій до ОСОБА_2 », як батька неповнолітньої, не мала: докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Як стверджується матеріалами справи, ініціатором розгляду позивачем, як органом опіки та піклування, питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки стала бабця останньої (третя особа ОСОБА_3 ), яка вже 11.10.2023 року (на 4 день після смерті своєї доньки - матері неповнолітньої) звернулася до органу опіки та піклування з відповідною заявою, фотокопію якої позивачем долучено в якості додатку до позовної заяви (а.с. 10).

Той факт, що Україна з лютого 2022 року перебуває у стані повномаштабної війни з російською федерацією, є загальновідомим і доказування не потребує (частина 3 статті 82 ЦПК України).

На твердження, як самого позивача, так і третьої особи на стороні позивача, відповідач з липня 2022 року перебуває за межами України.

До дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) мати неповнолітньої претензій до відповідача, як батька неповнолітньої, не мала: докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Питання позбавлення батьківських прав відповідача ініційовано бабцею неповнолітньої перед органом опіки та піклування на 4 (четвертий) день після смерті матері неповнолітньої.

В позові органу опіки та піклування не наведено жодних обставин та підстав, які передбачені частиною 1 ст. 164 СК України, як правова підстава для позбавлення батьків (одного з батьків) батьківських прав і які б мали місце після ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто - після смерті матері неповнолітньої, яка за свого життя претензій до відповідача не мала.

В той же час, органом опіки та піклування в порушення вимог, які містяться у статтях 59 та 63 (частина 1) ЦК України, не вжито жодних заходів для призначення неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , піклувальника: як такій, що в силу життєвих обставин (смерть матері, війна та перебування батька за межами України) є позбавленою батьківського піклування, що є очевидним.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було дано належну та вичерпну оцінку доводам позовної заяви щодо того, що відповідач не виконує без поважних причин своїх обов`язків по вихованню доньки та навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки цим доводам, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Крім цього, судом в оскаржуваному рішенні дано належну оцінку висновку органу опіки і піклування, в результаті чого суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що згаданий висновок не містить тих обставин, які б давали підстави для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Інших підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, які передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог не наведено та належними і допустимими доказами не обґрунтовано.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Виконавчого комітету Звягельської міської ради, залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 04 липня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 грудня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.