Справа № 182/1898/23
Провадження № 2/0182/1072/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.12.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Рунчевої О.В., секретаря Паламарчук П.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу місцевого самоврядування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 26.04.2023 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу місцевого самоврядування, який згодом уточнював.

Свої вимоги мотивував тим, що є головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Камелія Н з 07 квітня 2021 року.

12.01.2022 року відповідач в особі заступника міського голови міста Нікополя Горболіс Наталії Борисівни ухвалив щодо позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення серія № 06 за ст. 152 КУпАП. Позивачу у вину було постановлено те, що він 30.12.2021 року о 10.00 год. у м. Нікополі по вул. Малиновського, 31, порушив вимоги пункту 6 розділу VI Типових правил благоустрою території населеного пункту, затверджених наказом Мінрегіонбуду № 310 від 27.11.2017 року, а саме: не здійснив негайного прибирання снігу (від початку снігопаду) для запобігання утворення накату. В результаі даної події на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. на користь держави.

Зазначена постанова була пред`явлена відповідачем до виконання. Постановою державного виконавця Нікопольського районного відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Компанієць Є.В. було відкрито виконавче провадження за вищезгаданою постановою. Постановою цього ж виконавця від 22 лютого 2022 року було накладено арешт на грошові кошти позивача у межах 1700 грн.

У подальшому, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2022 року у справі № 182/568/22, постанову № 06 по справі про адміністративне правопорушення від 12.01.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП було скасовано, а провадження у справі закрито. Дане рішення суду набуло законної сили 20 червня 2022 року.

Постановами вищезгаданого державного виконавця від 22 липня 2022 року було знято арешт з грошових коштів позивача та закінчено виконавче провадження у зв`язку зі скасуванням виконавчого документу рішенням суду, яке набуло законної сили.

Скасовуючи постанову відповідача, суд, у справі № 182/568/22, констатував порушення конституційних прав позивача на захист, на участь при розгляді справи, на подання заяв, клопотань та доказів, що було визнано грубим порушенням процедури з боку органу місцевого самоврядування.

Позивач вважає, що неправомірною постановою відповідача у період між 22.02.2022 року та 22.07.2022 року його було позбавлено права користування та розпорядження належними йому грошовими коштами, зокрема, на рахункуНОМЕР_1 , відкритому у АТ Райффайзен Банк Аваль та інших рахунках, сума яких не становить суттєвої ваги для предмету спору. У цьому, на його думку, полягає спричинена неправомірним рішенням посадової особи відповідача матеріальна шкода.

Окрім того, через подібне становище позивач відчував стрес, дискомфорт та душевні страждання, що були пов`язані із позбавленням доступу до належного йому майна, які становлять собою предмет моральної шкоди.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач збільшив пред`явлену суму до стягнення по відшкодуванню моральної шкоди.

Ураховуючи наведені обставини, позивач просить суд позов задовольнити. Стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, заподіяну неправомірним рішенням посадової особи органу місцевого самоврядування у розмірі 17 490,20 грн., три відсотки річних за порушення права власності на грошові кошти у розмірі 218,63 грн., індекс інфляції у розмірі 458,24 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього до стягнення 28 167 грн. 07 коп.

У поданому на адресу суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував.

Послався на те, що у рішенні суду у справі № 182/568/22 не зазначено про те, що ОСОБА_1 не порушував Типових правил благоустрою території населеного пункту, а підставою для скасування спірного рішення посадової особи відповідача стали лише процедурні порушення при його ухваленні. А тому немає підстав вважати скасоване рішення незаконним і підстави відшкодовувати шкоду відсутні.

Орган державної виконавчої служби діяв у межах приписів Закону України Про виконавче провадження і наклав арешт на рахунки позивача правомірно. ОСОБА_1 не звертався до банківської установи, в якій відкрито арештований рахунок, з метою отримання дозволу на здійснення з нього розрахункових операцій в контексті ухваленого Розпорядження Кабінету Міністрів України № 198-р від 02.03.2022 року.

Грошові кошти не були втрачені з арештованого рахунку, а тому матеріальної шкоди позивачу заподіяно не було.

Моральних страждань він також не поніс, а тому підстав для задоволення позову немає. З цих мотивів просив у позові відмовити.

У поданій на адресу суду відповіді на відзив відповідач зазначив, що у розумінні норм ЦК України, які регулюють відшкодування шкоди, немає різниці, з яких мотивів рішення чи дія були визнані протиправними, адже вони визнані протиправними як такі. Оспорювана постанова ОСОБА_2 була визнана протиправною, а тому виконавчі дії по ній не могли грунтуватись на законі. Позивач при цьому не зобов`язаний був шукати альтернативні шляхи для звільнення власних коштів з-під арешту, поскільки став жертвою протиправного втручання органу публічної влади в його право власності. Вина суб`єкта владних повноважень при цьому не має юридичного значення, а тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На адресу суду представником відповідача було подано вступне слово у якому, представник відповідача фактично продублював свою позицію, висловлену у відзиві, зазначивши додатково, що спричинена позивачеві моральна шкода ним належним чином не доведена.

В судове засідання сторони не з`явились: позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову, а відповідач просив розглянути справу за його відсутності та у позові відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Камелія - Н з 07.04.2021 року (а.с. 13).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2022 року у справі № 182/568/22, постанову № 06 по справі про адміністративне правопорушення від 12.01.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП було скасовано, а провадження у справі закрито. Дане рішення суду набуло законної сили 20 червня 2022 року (а.с. 14 17).

До цього, постановою державного виконавця Нікопольського районного відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Компанієць Є.В. було відкрито виконавче провадження за вищезгаданою постановою. Постановою цього ж виконавця від 22 лютого 2022 року було накладено арешт на грошові кошти позивача у межах 1700 грн. (а.с. 18,19). Постановою того ж державного виконавця від 22 липня 2022 року арешт з коштів було знято (а.с. 20). Таким чином, суд констатує, що позивач був позбавлений у можливостях користуватись належними йому грошовими коштами, у тому числі уже і після визнання оспорюваного ним рішення посадової особи відповідача протиправним. На загал, протиправне обмеження позивача у праві власності на грошові кошти склало п`ять місяців.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що державний виконавець діяв правомірно або позивач мав змогу у інший спосіб уникнути порушення свого права, адже у даному випадку мало місце протиправне рішення посадової особи відповідача, скасоване рішенням суду, яке набуло законної сили. Таким чином, його протиправність не викликає сумнівів в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, а всі вчинені на його підставі дії державного виконавця були плодами отруйного дерева (fruits of the poisonous tree), які не були б за жодних обставин вчинені, якби не оспорюване позивачем протиправне рішення посадової особи відповідача. Цей висновок суду цілком узгоджується з усталеною практикою ЄСПЛ (див. рішення «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» та інші).

Немає підстав вдаватись і до оцінки пропорційності втручання у право позивача на мирне володіння майном та його ступінь, поскільки якщо такевтручання не було підпорядковане умовам, встановленим законом, або не переслідувало суспільного інтересу, то вже тільки з цих причин було допущено порушення Конвенції, і немає необхідності приступати до аналізу пропорційності заходів, про які йде мова в скарзі (див. рішення ЄСПЛ у справах Симонян проти Вірменії (Simonyan v. Armenia), Віятович проти Хорватії (Vijatovi^ v. Croatia); Губієв проти Російської Федерації (Gubiyev v. Russia); Димитрови проти Болгарії (Dimitrovi v. Bulgaria); Бок і Паладі проти Румунії (Bock and Palade v. Romania).

Суд також відкидає усі доводи відповідача з приводу класифікації спричиненої позивачеві матеріальної шкоди як упущеної вигоди, поскільки мало місце втручання органу публічної влади, рівносильне вилученню майна (див. рішення ЄСПЛ у справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції (Sporrong and Lonnroth v. Sweden); Василеску проти Румунії (Vasilescu v. Romania); Шембрі та інші проти Мальти (Schembri and Others v. Malta); Брумареску проти Румунії (Brum^ rescu v. Romania); Депалль проти Франції (Depalle v. France) і це вилучення планувалось як таке, адже саме воно є кінцевою метою виконавчого провадження. У розглядуваному випадку, тільки звернення позивача до суду з відповідним позовом (у справі № 182/568/22) дозволило даної дії уникнути і не втратити позивачеві належні йому на праві власності грошові кошти. Але таке звернення не належало відповідачеві, а відтак власного порушення права він самостійно не усунув і навіть не спробував усунути.

Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення матеріальної шкоди слід ураховувати ту обставину, що фактичну втручальну (обмежувальну) дію від імені держави вчинив не відповідач, а саме державний виконавець, який своєю постановою від 22.02.2022 року і втрутився у право власності позивача. Отже, пред`явлення вимоги у цьому випадку до відповідача Виконавчого комітету Нікопольської міської ради на думку суду не є ефективним способом захисту порушеного права у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог позивачеві необхідно відмовити. В той же час суд приходить до висновку, що спричинену моральну шкоду позивачеві має відшкодувати саме відповідач.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Матеріалами справи установлено, що на час ухвалення постанови у справі про адміністративне правопорушення серія № 06 за ст. 152 КУпАП від 12.01.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗ Нікопольська лікарня ПСР (а.с. 24) з приводу хронічної вертеброгенної радикулопатії L5, S1 праворуч, S1 ліворуч у стадії загострення з вираженим стійким больовим та м`язово-тонічними синдромами.

У п. 4 післялікувальних рекомендацій ОСОБА_1 (а.с. 24, зв.) було рекомендовано уникати психологічних навантажень, яких очевидно неможливо уникнути, дізнавшись про потребу судитись з відповідачем, а тому у суду не викликає сумнвів той факт, що ОСОБА_1 відчував дискомфорт, стрес та моральні страждання в особливо вразливий період: по закінченні стаціонарного лікування неврологічної хвороби хребта (а.с. 25).

Суд також приймає до уваги і ту обставину, що ОСОБА_1 на час розгляду справи отримав у встановленому законом порядку інвалідність ІІІ групи, тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с. 88 94, 101,102), мав потребу брати участь у судових засіданнях, докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав.

На підставі викладеного, суд вважає, що з огляду на принципи розумності та справедливості позовні вимоги в частині моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 000 грн. В інших позовних вимогах позивачеві слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 1167 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,82,89,259,263 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу місцевого самоврядування задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Нікопольської міської ради () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. 00 коп. (дві тисячі) грн. 00 коп.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Повний текст судового рішення складений 16.12.2024 року.

Суддя: О. В. Рунчева