Справа №336/5032/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретаря судового засідання: Колесника Д.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справі №336/5032/24 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, на рішення приватного виконавця,

за відсутності учасників справи, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024 представник заявниці адвокат Іванісов В.С. в інтересах заявниці засобами поштового листування звернувся до суду із зазначеною скаргою, за змістом якої просить визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. від 16.04.2024 у межах виконавчого провадження ВП №74759953 за виконавчим листом №336/2112/14-ц, виданим 21.08.2014 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у сумі 982 069,83 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654,00 гривні.

Разом з цим, стороною заявника заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця.

За змістом скарги на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2014 видано виконавчий лист №336/2212/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у сумі 982 069,83 гривень, а також витрат по сплаті судового збору, зі строком пред`явлення листа до виконання до 09.08.2015.

Постановою державного виконавця від 23.10.2018 виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто, визначений законом трирічний строк був перерваний та починається наново з наступного дня після повернення виконавчого документа стягувачеві.

02.02.2021 відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

02.04.2024 новий стягувач повторно пред`явив виконавчий документ до виконання. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. від 16.04.2024 відкрито виконавче провадження ВП №74759953. Заявниця вважає дану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки провадження відкрито після закінчення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, тобто після 23.10.2021. Разом з цим, відповідно до тверджень сторони заявника, питання поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання є компетенцією суду, а приватний виконавець мав повернути виконавчий лист згідно з п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду сторона заявника зауважує, що скаржниця та її представник ознайомились із матеріалами виконавчого провадження 09.05.2024, до цього часу копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2024 не отримували.

Ухвалою суду від 24.05.2024 постановлено скаргу прийняти до свого провадження, призначити судове засідання у справі, повідомити про подання скарги, час та місце проведення судового розгляду у справі заявника та заінтересовану особу. Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду клопотання про поновлення процесуального строку на звернення зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця необхідно розглянути під час судового засідання.

07.06.2024 до справи подані письмові пояснення представника заінтересованої особи ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за підписом директора юридичної особи О.С. Скребець, за змістом якої представник просить відмовити у задоволенні скарги як такої, що не є обґрунтованою.

Так, обставини повернення виконавчого документа та дата відповідної постанови 23.10.2018 стягувачем визнаються. Відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно є об`єктом незавершеного житлового будівництва.

Стягувач наголошує, що в разі встановлення зазначеної вище заборони після повернення виконавчого документа саме з цієї підстави строк пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з дня закінчення строку дії відповідної заборони, тобто, з 23.09.2021.

Таким чином, ані первісний стягував, ані його правонаступник відповідний строк на пред`явлення вказаного вище виконавчого листа не пропустили. Окремо у поясненнях наголошено на застосовності під час воєнного стану п.10.2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», тому представник просить залишити скаргу без задоволення.

15.08.2024 до справи надійшли пояснення приватного виконавця Білецької К.О. по суті скарги, за змістом яких 17.04.2024 постанова про відкриття виконавчого провадження з іншими процесуальними документами (постановами) скерована боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , відправлення отримано боржником особисто 22.04.2024 (трекінг-номер 394).

Інша постанова від 25.04.2024 про зміну (доповнення) реєстраційних даних, винесена у даному виконавчому провадженні ВП №74759953, отримана боржником 29.04.2024, відповідно, строк на звернення, із врахуванням дати отримання копії оскаржуваної постанови, закінчився 02.05.2024.

Тому, враховуючи положення ст.123, 126, 447, 449 ЦПК України, заінтересована особи просить у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення зі скаргою відмовити, а скаргу залишити без розгляду, разом з цим, у поясненнях приватний нотаріус просить дану справу розглянути за її відсутності.

Адвокат Іванісов В.С. відповідно до заяви, вх.№ від 11.10.2014, у зв`язку із неможливістю явки в судове засідання, просить розглянути скаргу за відсутності представника заявника, задовольнити її в повному обсязі.

03.09.2024 стороною заявника скеровані додаткові пояснення, у зв`язку із запереченнями ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», за змістом яких адвокат Іванісов В.С. подану скаргу підтримує, спростовує доводи заінтересованої особи-1.

Так, відповідно до зазначених пояснень, відповідно до статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на день видачі виконавчого листа 21.08.2014) виконавчі листи та інші судові документи для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень можуть бути пред?явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає виконанню, з наступного дня після його постановлення.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження», статтею 12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред?являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тобто, як на час видачі виконавчого листа N336/2212/14-ц, так і на час винесення приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2024, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив три роки.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв?язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв?язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Відповідно до усталеної судової практики час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, що узгоджується з висновками Верховного Суду

Тому, на думку сторони позивача, стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» мав пред`явити виконавчий документ до виконання до 23.10.2021, адже строк пред`явлення до виконання після повернення виконавчого документа рахується наново. Зазначений строк стягувачем пропущений, відповідно, стороною заявника підтримано доводи, висловлені у скарги, як і нормативне обґрунтування скарги.

Разом з цим, на спростування доводів ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» представник заявниці зазначає, що виконавчий лист виданий у даній справі саме про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра», а не на виконання рішення про звернення стягнення, відповідно, мораторій в даному випадку не є застосованим. Тому стягував мав право пред`явити виконавчий документ до стягнення саме до введення воєнного стану, відповідно, п.10.2 Прикінцевих та перехідних положень спеціального закону не підлягають застосуванню.

Враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, а також вжиття судом всіх необхідних заходів для неодноразового повідомлення сторони заявника та заінтересованих осіб, неодноразове перенесення розгляду скарги, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Щодо процесуальних аспектів розгляду скарги, суд зауважує, що згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями ч.1,5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ч.1,2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За приписами ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до змісту ч.1,5,7 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Розглянувши викладені у скарзі доводи особи, яка звернулась зі скаргою, заперечення заінтересованих осіб, дослідивши матеріали цивільної справи №336/2212/14-ц, а також наявні письмові докази, подані учасниками справи, надавши їм оцінку, суд встановив підстави для відмови у задоволенні клопотання сторони заявника про поновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою, відповідно, для залишення скарги без розгляду.

Судом встановлено, що згідно з мотивувальною частиною заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/2212/14-ц, пр.2/336/1425/2014 від 29.07.2014, відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит строком до 10 березня 2028 року. Відповідно до п. 1.3.1 Договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,89% річних. Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 752, 69 дол. США (п. 3.3.2 Договору). У разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2 Договору). У випадку порушення виконання зобов`язань, позичальник зобов`язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені в Договорі (п.5.3 Договору). В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, відповідачка укладає з банком договір іпотеки № 14/2008/0567/Фжр від 21.03.2008 року, житлового будинку АДРЕСА_1 , але не зважаючи на це продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Вказаним заочним рішенням позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке регіональне управління задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» суму боргу в розмірі 982 069,83 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн. Рішення набрало законної сили 08.08.2014 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/40028584).

Згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя про виправлення помилки (описки) у судовому рішенні та виконавчому документі від 13.07.2015 заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про виправлення помилки у рішенні суду та виконавчому листі задоволено. Виправлено помилку допущену в заочному рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2014 року, у справі № 336/2212/14-ц, пр. 2/336/1425/2014 за позовом ПАТ КБ Надра Запорізьке регіональне управління до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено вважати вірним по всьому тексту зазначеного рішення суду ім`я відповідачки - « ОСОБА_1 », замість невірно зазначеного - « ОСОБА_2 ». Виправлено помилку у виконавчому листі № 336/2212/14-ц, пр. 2/336/1425/14 виданому Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 21.08.2014 р., у справі за позовом ПАТ КБ Надра Запорізьке регіональне управління до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме вважати вірним ім`я боржника - « ОСОБА_1 », замість невірного - « ОСОБА_2 ». Ухвала суду набрала законної сили 21.07.2015 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/46655541).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.2015 за заявою стягувача поновлено ПАТ «Комерційний банк «Надра» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 21 серпня 2014 року по справі № 336/2212/14-Ц, пр. №2/336/1425/2014 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» суму боргу в розмірі 982069,83 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3654,00 грн. Ухвала суду набрала законної сили 30.12.2015 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/54564026).

Крім того, відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/2212/14-ц, пр.6/336/5/2021 від 02.02.2021, яка набрала законної сили 18.02.2021, заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи Пат КБ «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_1 , про заміну кредитора (стягувача) задоволено. Постановлено замінити сторону стягувача у виконавчому листі № 336/2212/14-ц, виданому Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра в особі відділення ПАТ КБ Надра Запорізьке регіональне управління до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205, , р/р НОМЕР_2 ) за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 14/2008/0567/Фжр від 21.03.2008 року (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/94651279).

Судом також встановлено, що відповідно до копії виконавчого листа, доданого до скарги, а також наявного в матеріалах цивільної справи, дослідженої судом, у справі №336/2212/14-ц, пр.2/336/1425/14, - він виданий Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 21.08.2014, у відмітках про виконання рішення у відповідній графі міститься запис про повернення виконавчого документа головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя Коциняном М.О. 23.10.2018 відповідно до п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом постанови головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м.Запоріжжя Коциняна М.О. від 23.10.2018, із посиланням на п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», враховуючи відсутність рухомого майна та доходів у боржника, а також враховуючи положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виконавчий лист №336/2212/14-ц, виданий 21.08.2014, повернуто стягувачу.

Копію постанови скеровано стягувачу відповідно до супровідного листа державного виконавця від 23.10.2018.

П.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на дату винесення постанови від 23.10.2018 передбачав, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Враховуючи зміст постанови державного виконавця, відсутність доходів та рухомого майна боржника, суд не приймає твердження сторони заявника з приводу незастосовності даного положення та відповідних наслідків його застосування для розрахунку строків подальшого пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд враховує, що за змістом ч.1,2,4 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 20.07.2014, тобто, станом на дату видачі виконавчого листа), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом одного року, крім посвідчень комісій по трудових спорах, постанов судів у справах про адміністративні правопорушення та постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, який щодо виконання судових рішень за загальним правилом обраховується з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Разом з цим, строк на пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання був поновлений в судовому порядку, як встановлено судом під час розгляду даної скарги, відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.2015.

За приписами ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Пунктом 5 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Вказана редакція Закону України «Про виконавче провадження» набрала законної сили 05.10.2016 і є чинною на момент звернення з цією скаргою.

Слід зазначити, що дійсно згідно з положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. З постанови головного державного виконавця, у мотивувальній частині якої наведено результати здійснених виконавчих дій по встановленню під час здійснення виконавчого провадження як доходів, так і майна, що належить боржниці, саме відсутність іншого майна та доходів зумовила застосування п.9 ч.1 ст.37 спеціального закону як підстави для повернення виконавчого документа.

Зазначений Закон, що встановлює мораторій, як зазначено у ст.3, набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», а саме п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення врегульовано, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в тотожний спосіб, у порівнянні із втратившим чинність законом визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тобто, із врахуванням набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» 23.04.2021, з 23.09.2021, з урахуванням змісту ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа у даній справі до виконання після переривання встановлюється з моменту закінчення дії відповідної заборони, тобто, з 23.09.2021.

Крім того, як передбачено п. 10-2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, тобто твердження стягувача з цього приводу є обґрунтованими, а строк пред`явлення виконавчого листа, відповідно, станом на дату винесення оскаржуваної постанови не сплинув.

Так, 16.04.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Білецькою К.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №336/2212/14-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 21.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості 982 069,83 гривень, витрат по сплаті судового збору.

Зазначена постанова скерована відповідним листом від 16.04.2024 №11046, копія якого долучена приватним виконавцем до письмових пояснень разом зі списком згрупованих вкладень, квитанцією про сплату поштових послуг від 17.04.2024. Поштове відправлення, скероване за допомогою АТ «Укрпошта» із номером 394 прийнято 17.04.2024, вручено особисто 22.04.2024, що підтверджує доводи приватного виконавця.

Зазначена обставина прихована стороною заявника та не знайшла свого відображення у скарзі, зокрема, в частині обґрунтування поданого клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із даною скаргою, адже у скарзі стверджується про початок відліку 10-денного строку на звернення до суду із 09.05.2024 (як дати ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження), без надання відповідних достовірних доказів.

Стороною заявника не спростовано докази, долучені приватним виконавцем з виконавчого провадження ВП №74759953 з примусового виконання виконавчого листа №336/2112/14-ц, виданого 21.08.2014 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у сумі 982 069,83 гривень, а також витрат по сплаті судового збору у сумі 3 654,00 гривні, щодо своєчасного, належного відправлення постанови від 16.04.2024 (разом із двома іншими постановами), а також її особистого вручення боржниці 22.04.2024. Відповідно, останній день на звернення до суду це 02.05.2024.

Суд при розгляді справи наголошує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року).

Згідно із ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пунктах 5, 8 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до ст. 3, ч.1 ст.5 5 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Суд враховує, що згідно з п.21.22 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження). При цьому вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені статтею 18 Закону про виконавче провадження. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте звуження цих вимог не допускається.

Суд наголошує, що згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що відповідно до статті 385 ЦПК України (2004 року) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

На виконання ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 06.05.2024 у справі № 163/671/14, пр.61-4089св24, відповідно до яких:

«У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15, провадження № 61-7804св19, сформульовано висновок щодо застосування статті 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити із того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Так, відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Отже, за змістом цієї норми Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, що приватним виконавцем дотримано та підтверджено під час розгляду скарги.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується, зокрема, надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження.

Отже, отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2024, боржник від дня його відкриття мав право на доступ й до документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Оскаржувана постанова державного виконавця винесена 16.04.2024, отримана ОСОБА_1 22.04.2024, скарга подана засобами поштового зв`язку 20.05.2024, тобто, за спливом 18 днів після останнього дня на її подання до суду (02.05.2024).

При цьому, заявником не підтверджено поважних причин, що зумовили порушення визначеного ч.1 ст.449 ЦПК України 10-денного строку для подання скарги, більш того, не повідомлено й дійсну дату отримання копії оскаржуваної постанови, що свідчить про недобросовісність процесуальної поведінки.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, обґрунтованих причин та поважності пропуску заявницею визначеного законом строку на звернення зі скаргою судом не встановлено, що зумовлює відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою та залишення скарги без розгляду.

Керуючись ст. 2, 4, 18, 1226-127, 258-260, 263, 271, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони заявника про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, на рішення приватного виконавця залишити без розгляду.

Ухвала, що постановлена судом у разі неявки всіх учасників справи набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду складена та підписана 13.12.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух