справа № 761/8414/24 головуючий у суді І інстанції Саадулаєв А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шмаровим Олексієм Валерійовичем на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рижков Сергій Іванович, про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

У проваджені Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рижков Сергій Іванович, про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно, у якому позивач просить суд:

встановити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_5 є двоюрідною тіткою ОСОБА_2 ;

визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижковим С.І. 19 липня 2023 року за реєстровим №299, спадкоємцем за яким є ОСОБА_1 , а заповідачем зазначено ОСОБА_6 ;

визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 ;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив суд:

забезпечити позов, шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належала ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також на майно, яке знаходиться в цій квартирі з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири).

Заява обґрунтована тим, що предметом позову з яким заявниця звернулася до суду є встановлення факту родинних відносин із спадкодавицею, визнання недійсним заповіту, а також визнання права власності на спадкове майно, судове рішення за яким у разі його задоволення не вимагатиме примусового виконання. Тому, з метою уникнення подальшого цивільно-правового обороту майна, його приховання, пошкодження чи знищення, що унеможливить ефективний захист та поновлення прав заявниці, доцільно забезпечити позов шляхом накладення арешту, як на нерухоме майно - квартиру, так і на рухоме майно - те, що знаходиться в квартирі з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належала ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також на майно, яке знаходиться в цій квартирі з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Шмаров Олексій Валерійович, 23 липня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, незабезпечення балансу інтересів усіх учасників справи, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що у разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Однак, жодних доказів на підтвердження обставин ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог не надано.

Місцевий суд не врахував, що позивачка визначила у позовній заяві межі позовних вимог щодо конкретного майна, а саме - квартири. У позові відсутнє посилання на будь-яку рухому річ, яка має відповідну цінність. Отже, накладення арешту на рухоме майно, яке знаходиться в цій квартирі з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири) є безпідставним та не пов`язано з предметом позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Шмаровим Олексієм Валерійовичем на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рижков Сергій Іванович, про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним заповіту та визнання права власності на спадкове майно, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

01 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Трутнєв Сергій Валерійович подав відзив, у якому заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Шмаров Олексій Валерійович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Трутнєв Сергій Валерійович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, оскільки за умови зміни власника або застосування обтяження відповідне утруднить виконання рішення суду та породить необхідність подальших звернень позивача до суду.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, частково дотримався вимог ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виник спір, у тому числі, щодо визнання за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заяви в частині накладення арешту на квартиру, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт, є предметом спору.

Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

При цьому колегія суддів зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

При цьому, підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Верховний Суду у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21 зазначив, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Отже, доводи скаржника щодо недоведеності існування об`єктивних ризиків, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у цій справі за умови задоволення судом позову, є неприйнятними.

Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновим наслідкам заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18).

За обставинами цієї справи, жодне рухоме майно, яке знаходиться/ можливо знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 не є предметом спору, а тому накладання арешту на нього з проведенням опису в порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» та опечатування жилого приміщення (квартири) є неспівмірним заходом до заявлених позовних вимог.

Під час перегляду також встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року скасовано заходи забезпечення позову в частині арешту майна, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Станом на дату подання апеляційної скарги (23 липня 2024 року) заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2024 року були чинними, у судовому засіданні апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Отже, апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу на предмет її законності та обґрунтованості станом на час постановлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою неспівмірність позовним вимогам такого заходу забезпечення позову як арешт майна, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири), у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви в цій частині.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанцій в частині накладення арешту на майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири) не відповідає фактичним обставинам справи, та не може бути залишена без змін, а підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у забезпечені позову у цій частині.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Шмаровим Олексієм Валерійовичем - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року в частині накладення арешту на майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири) - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині накладення арешту на майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з проведенням його опису в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та опечатуванням жилого приміщення (квартири).

В іншій частині ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова