КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13132/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Введенського Дениса Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

у складі судді Пінкевич Н. С.

від 13 березня 2023 року

у справі 369/12733/22 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2009 року, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , 2011 року народження. Сумісне життя не склалось та на даний час вони проживають окремо. Неповнолітня дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Для повноцінного та всебічного розвитку дитини є необхідним стягнення аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказувала, що відповідач, як батько має надавати матеріальну допомогу.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку з дня набранням законної сили рішення суду, судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набранням законної сили рішенням суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 992,40 грн.

10.10.2023 року на адресу суду першої інстанції від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення. Свою заяву мотивував тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд даної цивільної справи. В зв`язку із військовим станом, сторони 24.02.2022 року покинули помешкання в с. Софіївська Борщагівка, вирушили на захід України де позивачка перетнула кордон. Станом на дату подання заяви відповідач знаходиться в Ірландії, куди виїхав в зв`язку із значним погіршенням здоров`я. Вказав, що при розгляді справи суд не врахував стан здоров`я відповідача, що підтверджує відповідними документами. Просив суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2024 року заяву представника відповідача адвоката Введенського Д. О. про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2023 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, адвокат Введенський Д. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та закрити провадження у справі повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що жодна зі сторін наразі не проживає в Україні, ОСОБА_2 в лютому 2022 року переїхала на постійне проживання до США, а в березні 2022 року ОСОБА_1 переїхав до Республіки Ірландія.

Посилався на те, що суд першої інстанції в порушення положення п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України, не врахував та не мав можливості врахувати стан здоров`я відповідача, оскільки підтверджуючи документи відповідач надав лише до заяви про перегляд заочного рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник скаржника вказував на те, що відповідач вважає за необхідне врахувати всі перерахування, здійснені відповідачем на картку позивачки за період з 24.02.2022 року, що підтверджується самою позивачкою в тексті позовної заяви про поділ майна подружжя від 08.07.2023 року, яка розглядається Києво-Святошинським районним судом у справі № 369/12742/23 за місцезнаходженням майна, що підлягає поділу.

На переконання сторони скаржника незаконність та необґрунтованість заочного рішення від 13.03.2023 року полягає в тому, що суд першої інстанції безпідставно розгляну спір між особами, які постійно проживають за межами України, була допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи (рівень доходів сторін, їх стан здоров`я), неправильно встановив обставини справи, не витребувавши докази про доходи та витрати позивачки.

09 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Бонацького Р. П., в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю. Також просив змінити заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2023 року, визначивши початок стягнення аліментів з 30.11.2022 року (з дня пред`явлення позову щодо стягнення аліментів) (а. с. 224-226 «в» том 1).

Представник позивача також подав клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2023 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що представник ОСОБА_2 - адвокат Бонацький Р. П. фактично ознайомився з апеляційною скаргою відповідача лише 01.07.2024 року. Апеляційну скаргу направлено через підсистему «Електронний суд» до адвоката Бонацького Р. П. - 25.06.2024 року о 18:12.

Представник позивача наголошував на тому, що не міг раніше ознайомитись з апеляційною скаргою, та пропустив строк на подання відзиву в зв`язку з систематичними відключеннями

світла, тривалим вимкненням електроенергії в межах графіку та збоями в роботі підсистеми «Електронний суд», через велике навантаження на вказану підсистему (до 01.07.2024 року не вдалося взагалі зайти до підсистеми «Електронний суд» через технічну помилку самої системи).

Неможливість ознайомитися з апеляційною скаргою, пов`язана саме з відсутністю повноцінного доступу у адвоката Бонацького Р. П. до підсистеми «Електронний суд», що призвело до порушення строку на подання відзиву.

Суд апеляційної інстанції вважає наведені у клопотанні обставини, як підставу пропуску строку поважними та приходить до висновку про поновлення строку позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що поновлення процесуального строку у даному випадку відповідає завданню цивільного судочинства та конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції врахував те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутність відомостей про доходи чи витрати відповідача, відсутність заперечення щодо заявленого розміру аліментів, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що є мінімальним рекомендованим розміром аліментів, як це передбачено ч. 2 ст. 183 СК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, адже вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 21 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2056.

Батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув спір між особами, які постійно проживають за межами України, тому наявні підстави для закриття провадження, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що як позивачка так відповідач є громадянами України, що підтверджується копіями паспорта громадянина України (а. с. 7, 62 том 1), а також мають зареєстроване місце проживання в Україні (а.с. 8, 22 том 1), тому суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було дотримано правила підсудності щодо розгляду даної справи, посилання скаржника стосовно закриття провадження у справі є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції врахував вищенаведені норми сімейного законодавства, а відповідач є працездатним, молодим за віком та може надавати матеріальну допомогу позивачу.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що утримувати дитину це обов`язок обох батьків, розмір добровільної допомоги визначається самими батьками.

Що стосується доданих відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення медичних довідок (а.с. 64-76 том 1), суд апеляційної інстанції вважає, що неможливо встановити не лише реальний стан здоров`я відповідача, а й факт впливу відповідного стану здоров`я на неможливість відповідача виконувати рішення суду щодо стягнення аліментів саме в тому розмірі, який визначено. Відповідачем не доведено, що за станом свого здоров`я, останній не в змозі сплачувати аліменти визначені судом.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції було враховано сукупність всіх обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, вірно виходив з того, що відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній доньці у визначеному судом розмірі, вважаючи цей розмір обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини. А також, те що даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Щодо наведених у відзиві на апеляційну скаргу зауважень щодо часу, з якого присуджено аліменти й необхідності зміни судового рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга відповідача не містить вимог та доводів щодо необхідності присудження аліментів із моменту звернення позивачки із позовом. У свою чергу, судом першої інстанції розглядався позов про стягнення аліментів, у якому позивачка визначила початок стягнення саме із набранням рішення законної сили.

Отже, ураховуючи, що особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (висновок постанови Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21, провадження № 61-4060св23), зважаючи на межі апеляційного перегляду, підстави для змін судового рішення відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваній ухвалі суду, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Введенського Дениса Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Невідома

Д. Р. Гаращенко