Справа № 337/4706/24
Номер провадження 2/337/1972/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Трегуб Т.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку з продовженням навчання у розмірі частки до закінчення навчання, тобто до 25.01.2026 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років, посилаючись на те, що він досяг повноліття, однак продовжує навчання у ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник», денна форма навчання, потребує матеріальної допомоги з боку батька, оскільки перебуває на утриманні матері, сам не працює, отримує лише стипендію, яка в середньому складає 1250 грн, його мати працює у Запорізькій гімназії' №108, на посаді вчителя і отримує заробітну плату приблизно 13 000 грн. на місяць, зазначених доходів явно не вистачає забезпечення належного рівня життя.

Ухвалою судді від 19 вересня 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, відповідачеві визначений строк на подання відзиву.

16.10.2024 року до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач доходу не має, не працює, має слабкий стан здоров`я, мешкає з матір`ю, яка потребує його догляду, на її пенсію, а тому у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу позивачеві, при цьому дохід родини позивача значно перевищує дохід його родини.

24.10.2024 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якому вважає доводи представника відповідача необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, вважаючи, що відповідач є працездатним, має можливість працювати та отримувати дохід, неможливість працювати за станом здоров`я та отримувати дохід жодним доказом не підтверджена, статусу доглядача відповідач не має, одна мати не повинна нести тягар по утриманню спільного сина.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач не має можливості сплачувати аліменти у зв`язку з відсутністю доходів, має поганий стан здоров`я, єдиним джерелом догоду є пенсія матері відповідача, яка також має ряд хронічних захворювань.

Третя особа заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що син ОСОБА_4 навчається на змішаній формі, крім стипендії, іншого доходу не має, дійсно відповідач має проблеми зі здоров`ям, але не працює за власним волевиявленням, мати відповідача обслуговує себе самостійно, догляду не потребує, відповідач має свою нерухомість, його мати також; крім того, відповідач мав дві машини, які здавав в оренду та отримував дохід. Вона наразі перебуває у шлюбі, від якого має сина 7 років, чоловік виведений поза штат ЗСУ, бо отримав поранення, однак жодних виплат не отримує, просить позов задовольнити.

Вислухавши доводи учасників провадження, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є рідним сином відповідача ОСОБА_5 .

Наразі ОСОБА_4 досягнув повноліття, мешкає разом з матір`ю ОСОБА_3 - третьою особою по справі.

Позивач ОСОБА_4 з вересня 2022 року є студентом ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник», денної форми навчання, строк навчання до 25 січня 2026 року.

Позивач ОСОБА_4 неодружений, має вади з зором, проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні, отримує стипендію в розмірі 1250 грн.

Мати позивача ОСОБА_3 заміжня, крім позивача, має на утриманні ще одну малолітню дитину, працює вчителем у ЗОШ № 108, де отримує заробітну платню в розмірі, що приблизно становить 13000-13100 грн на місяць, відомостей про стан здоров`я не надала.

Відповідач ОСОБА_5 є працездатним, щонайменше з 3 кварталу 2023 року не працює, дохід отримав в розмірі 199,84 грн у січні 2024 року від АТ «Універсалбанк», доказів на існування поважних причин, які б унеможливили його працевлаштування та отримання доходу, суду не надав, має ряд хронічних захворювань, але питання щодо встановлення групи інвалідності не вирішував, доказів щодо наявності перешкод для працевлаштування, протипоказань до роботи не надав, мешкає разом з матір`ю, яка є пенсіонером за віком, отримує пенсію в розмірі, що з березня 2024 року становить 9635,52 грн .

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх, за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч.1ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін та дитини та інші обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст.195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, якщо у боржника відсутні доходи і він не працює, поряд з тим у виконавця відсутні відомості про сплату аліментів, він нараховуватиме заборгованість, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітнього сина, по справі не встановлено. Неотримання ним доходу за певний період за власним волевиявленням не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на повнолітнього сина, згідно ст.ст.195, 201 СК України.

На підставі викладеного, оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що ОСОБА_4 у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги з боку батька, оскільки навчається на денному відділенні, що, в свою чергу, виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат на оплату змішаного за формою навчання та необхідного проїзду до місця навчання/навчальної практики, їжі, одягу, витрат за користування Інтернет зв`язком, придбання матеріалів для навчання, разом з тим суд враховує стан здоров`я відповідача, який страждає на ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки доходу, щомісячно, починаючи після досягнення його повноліття з 27.08.2024 року, оскільки такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача.

Крім того, згідно ст.141 СК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з зазначеним позовом.

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/6 частини заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 27.08.2024 і до 25.01.2026, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Банк отримувача:Казначейство України (ЕАП); код ЕДРПОУ отримувача: 37993783; номер рахунку отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 в розмірі 1211,20 грн.

Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Повний текст виготовлений 17.12.2024

Суддя: Л.Г. Салтан