печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 - адвокат Мироненко Олени Миколаївни на дії державного виконавця Солом`янського районного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мироненко О.М. звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), в якій просить:

- визнати неправомірними дії ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві, правонаступником якого є Солом`янський районний ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , та відмови у знятті накладеного арешту за ВП НОМЕР_3 від 22 липня 2011 року.

- скасувати арешт, накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в рамках ВП НОМЕР_3 від 22 липня 2011 року.

В обґрунтування заявлений вимог представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 ; житлового будинку АДРЕСА_3 ; земельної ділянки, кадастровий номер :01000:0010, площею 0.85995 га, розташованої в с. Рубаний міст Лисянського району Черкаської області та призначеної для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 3,33 га, розташованої за адресою: с. Шубин Ставин Лисянського району Черкаської області із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

22 липня 2011 року старшим державним виконавцем Бердарем М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва за виконавчим листом №6-468-1/10 від 11 червня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Сімейна позика» заборгованості у розмірі 7 991,74 грн.

26 грудня 2012 року старшим державним виконавцем Москаленко О.П. на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час здійснення виконавчого провадження») винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Виконавче провадження знищено за закінченням трирічного терміну зберігання виконавчих проваджень.

Представником ОСОБА_1 було направлено запит, у якому також висунуто вимогу про зняття арешту з вказаного нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , внаслідок порушення порядку його накладення.

На вимогу було повідомлено, що зняття арешту відбувається на підставі ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що згідно даних Автоматизованої системи будь-які виконавчі провадження відносно стягнення з ОСОБА_1 на користь інших осіб відсутні.

За таких обставин, наявність не знятого арешту на все нерухоме майно, за відсутності відкритих виконавчих проваджень, порушує право позивача на вільне володіння його майном.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року передано скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (стягувач - Кредитна спілка «Сімейна позика») у виконавчому провадженні НОМЕР_3 на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Корзніков С.В. подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, в якій вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Суд враховує, що за змістом ч.1, ч.2 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги у відсутність учасників справи.

З`ясувавши доводи та аргументи скаржника, викладені в його скарзі, обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, заперечення проти них, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення скарги з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконанні у Солом`янському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_3, з примусового виконання виконавчого листа №6-468-1/10 від 11 червня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Сімейна позика» заборгованості у розмірі 7 991,74 грн.

22 липня 2011 року старшим державним виконавцем Бердарем М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва за виконавчим листом №6-468-1/10 від 11 червня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Сімейна позика» заборгованості у розмірі 7 991,74 грн.

26 грудня 2012 року старшим державним виконавцем Москаленко О.П. на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час здійснення виконавчого провадження») винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

27 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мироненко О.М. звернулася до Солом`янського РВ ДВС України у м. Києві із адвокатським запитом, у якому також просила зняти арешт майна, який накладено постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві НОМЕР_3 від 22 липня 2011 року.

31 жовтня 2022 року головним державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Лебедєвою Л.Ю. було відмовлено у знятті арешту, оскільки законом не передбачено механізму та порядку зняття арешту у виконавчих провадженнях, які знищені.

Вважаючи таку відмову у знятті арешту з майна неправомірною, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як відомо з матеріалів справи виконавче провадження НОМЕР_4 відкрите державним виконавцем під час дії Закону № 606-XIV.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст.25 наведеного Закону, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За змістом п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.5 ст.47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такий випадок, якщо виконавчий лист повернуто у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим.

Таким чином, при поверненні виконавчого документа стягувачу у боржника законодавством не було передбачено право державного виконавця на зняття арешту з цих підстав, адже стягувач мав право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, боржником за яким є саме заявник у цій справі.

На момент повторного звернення адвоката Мироненко О.М. в інтересах ОСОБА_1 до Солом`янського РВ ДВС України у м. Києві про зняття арешту майна (27 жовтня 2022 року) порядок зняття виконавцем арешту з майна божника був визначений Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту майна у виконавчому провадженні, яке знищено за термінами зберігання.

Відтак, відмовивши ОСОБА_1 у знятті арешту майна, головний державний виконавець Солом`янського РВ ДВС України у м. Києві Лебедєва Л.Ю. діяла правомірно.

Крім того, заявник ОСОБА_1 просить скасувати накладений виконавцем арешт на майно, оскільки існування такого арешту порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, закріплене у ст.41 Конституції України.

Виходячи зі змісту п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.10.2020 (справа №204/2494/20), в якій зазначено, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувану не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статтей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18).

Згідно статті 129 Конституції України виконання судового рішення є обов`язковим.

При цьому, матеріали справи не містять доказів виконання рішення Печерського районного суду міста Києва, на виконання якого був виданий виконавчий лист та відповідно відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва за виконавчим листом №6-468-1/10 від 11 червня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Сімейна позика» заборгованості у розмірі 7 991,74 грн.

Як вже було зазначено судом, 28 березня 2014 року державним виконавцем, керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція Закону №606-XIV від 21 квітня 1999 року) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

За змістом п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч.5 ст.47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Частиною першою ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 указаного закону встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред`явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже після повернення виконавчого документа стягувачу 28 березня 2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV строк на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув. Відомостей про поновлення стягувачу пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання судом не встановлено.

Згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження відкриті виконавчі провадження, в тому числі ВП НОМЕР_3, щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 коштів за виконавчим листом №6-468-1/10 від 11 червня 2011 року, відсутні.

Як зазначено у відповіді державного виконавця від 31 жовтня 2022 року виконавче провадження НОМЕР_3 знищено.

Проте згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №331917797 від 11 травня 2023 року встановлено, що 28 грудня 2011 року зареєстрований арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 12025798) на все нерухоме майно ОСОБА_1 , підстава обтяження: постанова про відкриття провадження, ВП 27542401 від 22 липня 2011 року ВДВС Солом`янського РУЮ в м.Києві.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Встановивши зазначені обставини, суд прийшов до висновку, що необхідно скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою Відділу ДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 15 липня 2011 року у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (стягувач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва») у виконавчому провадженні НОМЕР_3 - задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою Відділу ДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 15 липня 2011 року у виконавчому провадженні НОМЕР_3 (реєстраційний номер обтяження 12025798).

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.Л. Бусик