Справа № 454/2783/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідача, свої вимоги мотивує тим, що 18.05.2023р. надав відповідачу у борг 1000 дол. США, які останній зобов`язався повернути в повному обсязі своєчасно до 18.05.2024р. Засвідчуючи вказаний факт відповідач склав розписку. Однак, до 18.05.2024р. відповідач коштів не повернув та став його уникати, чим порушив умови свого зобов`язання. Станом на 01.08.2024р. відповідач борг не сплатив. Крім цього, у розписці від 18.05.2023р. відповідач вказав, що у разі недотримання обов`язку з повернення коштів, останній зобов`язується виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. З 18.05.2024р. по 01.08.2024р. пройшло 10 повних тижнів, а тому підлягає стягненню пеня в розмірі 100 дол. США. Просить стягнути із відповідача в його користь 1100 дол. США боргу за договором позики.

Представник позивача адвокат Семенюк А.В. в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, не повідомив суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Представник позивача у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно розписки від 18.05.2023р., встановлено, що такою ОСОБА_2 засвідчив те, що 18.05.2023р. одержав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 доларів та зобов`язався повернути в повному обсязі до 18.05.2024р. без відсотків. У разі не дотримання цього обов`язку зобов`язався виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми коштів за кожен тиждень прострочення виплати. Вказаною розпискою ОСОБА_2 також засвідчив, що передані грошові кошти за цією розпискою мають статус позики.

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач свого зобов`язання не виконав, не повернув позивачу суму боргу в розмірі 1000 дол. США.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, оскільки у зобов`язанні, що виникло між сторонами 18.05.2023р. із вище дослідженої розписки було обумовлено виплату пені в розмірі одного відсотка від запозиченої суми позики за кожен тиждень прострочення виплати, період якої згідно наданого позивачем розрахунку становить 10 тижнів, встановлено, що розмір такої пені становить 100 дол. США.

Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, за змістом ст. 1046, 1049, 192 ЦК України - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, тому згідно вказаної вище розписки виникло зобов`язання повернути вказану суму саме в доларах США, а не в національній валюті.

Велика Палата Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки:

Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані долари США, що в розписці зазначено про борг у доларах, за змістом розписки позичальник повинен повернути долари, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національної валюти, тому суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах США у вказаній сумі, отже і поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу в іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв»».

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 1000 доларів США та 100 доларів США пені, оскільки саме долар США був валютою виниклого зобов`язання.

Відповідно, доцільним є зазначити у рішенні суду суму боргу у доларах США, у тій валюті, в якій борг виник і в якій він має бути повернутий, що виключає можливість маніпуляцій щодо вигідного коригування суми боргу одною чи іншою стороною і що є справедливим до кожної з сторін та не виключає можливість виконання грошового зобов`язання у національній валюті, але за курсом валюти на день платежу.

Таким чином, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки суму боргу у розмірі 1100 доларів США.

Крім цього, із дослідженої квитанції, встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні в суд із даним позовом сплачено 1211,20грн. судового збору, які згідно приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1100 (одна тисяча сто) доларів США з яких 1000 доларів США сума основного боргу та 100 доларів США пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Головуючий: Т. В. Струс