Номер провадження 2/754/6026/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.,

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представниці відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

У серпні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_4 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 28888,39 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 з позивача стягнуто аліменти на користь доньки ОСОБА_5 на її утримання на час її навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 03.08.2023 і до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею трьох двадцяти трьох років.

До ухвалення рішення суду, позивач за місцем своєї роботи КНП «КМКЛ № 1» 26 жовтня 2022 року подав заяву про відрахування аліментів за місцем роботи та з нього почали відраховуватися кошти.

Станом на 01.07.2024 заборгованість за аліментами становить 28888,39 грн. Як пояснив державний виконавець, борг виник з підстав того, що кошти позивачем перераховувалися на картковий рахунок колишньої дружини, а стягувачем у виконавчому листі є дочка.

Позивач звернувся до колишньої дружини (відповідачки) з проханням повернути кошти дочці, чи прийти до виконавчої служби та довести, що кошти отримувала вона на свою картку, але витрачала на дочку, щоб державний виконавець мав змогу ці кошти врахувати в борг зі сплати аліментів. Відповідачка відмовилась вирішити це питання мирним шляхом, тому в досудовому порядку позивач не зміг вирішити це питання та звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позиція сторони відповідача

Представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що між позивачем та відповідачкою не існувало ніякої попередньої домовленості та спільної визначеності щодо розміру аліментів та порядку їх сплати. Позивач ОСОБА_1 одноосібно, добровільно та на власний розсуд 26.10.2022 звернувся із заявою про відрахування аліментів за місцем своєї роботи та самостійно визначив розмір відрахувань на утримання, не повідомляючи про це відповідачку ОСОБА_4 .

Між тим, ОСОБА_1 особисто в своїй заяві зазначив про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_6 , 2012 року народження та повнолітньої доньки - ОСОБА_7 , 2003 року народження, що продовжує навчання, з чого вбачається, що отримувачами аліментів є відмінні один від одної особи.

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 було достеменно відомо про обов`язок сплачувати на користь його доньки ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу (заробітку), де отримувачем аліментів є ОСОБА_5 , що встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Представником відповідачки вказується, що суми утриманих аліментів, зазначених у довідці КНП «КМКЛ № 1» за період з 01.12.2022 по 31.05.2024 відмінні від сум коштів, які отримані ОСОБА_4 на її картковий рахунок як сплата аліментів.

Суми аліментів, сплачені позивачем ОСОБА_1 за власним бажанням в добровільному порядку на картковий рахунок ОСОБА_4 на утримання дитини із зазначенням підстави такого перерахування, розмір та порядок сплати яких визначався безпосередньо позивачем одноосібно, самостійно та добровільно, а тому не є грошовими коштами, які отримані відповідачкою без достатньої правової підстави.

Відповідь на відзив на позовну заяву

Позивач підтримує позовні вимоги та вказує, що він скористався своїм правом і звернувся із заявою до КНП «КМКЛ № 1», в якій погодив стягнення з нього аліментів на дітей. Позивач вказує, що відповідачці відомо, що кошти вона отримувала, аліменти на дитину, і вона повинна їх витрачати саме на потреби дитини, а не на користь своїх потреб і присвоювати собі.

Рух справи

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19 листопада 2024 року від представника відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву.

20 листопада 2024 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 05 грудня 2024 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідачки заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся за місцем роботи - КНП «КМКЛ № 1» із заявою про відрахування аліментів за місцем роботи, в якій просив здійснювати відрахування з його заробітної плати на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) за реквізитами, вказаними в довідці.

Відповідно до довідки за реквізитами від 21.12.2022 одержувачем є ОСОБА_4 , призначення платежу - поповнення рахунку.

Згідно з довідкою про відрахування та виплати КНП «КМКЛ № 1» вих. № 061/01-2435/03 від 01.05.2024 за період з 01.12.2022 по 30.04.2024 утримана сума аліментів з позивача становить 107472,49 грн.

Також відповідно до довідки про здійснені відрахування та виплати КНП «КМКЛ № 1» б/н б/д за період з 01.12.2022 по 31.05.2024 утримана сума аліментів з позивача становить 114278,55 грн.

Слід зауважити, що в матеріалах справи відсутній розрахунок щодо того, яка саме сума відраховувалась як аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , а яка на утримання дочки ОСОБА_5 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року у справі № 753/13533/23 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 03.08.2023 і до закінчення ОСОБА_5 навчання, але не більше ніж до досягнення нею трьох двадцяти трьох років.

Постановою Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.01.2024 відкрито виконавче провадження № 73904901 на виконання виконавчого листа № 753/13533/23 від 22.12.2023, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.

Згідно з довідкою розрахунком заборгованості № 73904901/6 від 09.07.2024 у період з серпня 2023 року по червень 2024 року у позивачем аліменти не сплачувались. 01.07.2024 та 08.07.2024 на рахунок стягувача перераховано аліменти у розмірі 10288,84 грн. Станом на 01.07.2024 заборгованість ОСОБА_1 щодо сплати аліментів становить 28888,39 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 753/13677/23 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 ; скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2024 року про відмову у задоволенні позову про стягнення аліментів; позов про стягнення аліментів - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Норми права та мотиви суду

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.01.2020 у справі № 753/15556/15-ц, вказано, що за ст. 1212 ЦК України зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Згідно з положеннями ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Аналіз ст. 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст. 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів на підтвердження недобросовісності відповідачки позивачем подано не було.

Аліменти на дитину - це визначений законом обов`язок батьків утримувати дитину, яка потребує такого утримання (матеріальної допомоги). Сплата аліментів на дитину здійснюється як за згодою платника аліментів, так і за рішенням суду. Дитина є власником одержаних аліментів, при цьому той із батьків або законний представник, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається ними виключно на потреби дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві, вимога позивача про повернення добровільно сплачених на утримання дитини аліментів не ґрунтується на вимогах закону та суперечить положенням статті 1215 ЦК України.

Зважаючи на те, що грошові кошти перераховувались відповідачці за заявою самого позивача як аліменти на утримання дітей, і у справі відсутні дані про те, що здійснення вказаних платежів є результатом рахункової помилки чи недобросовісності набувача коштів, тому правових підстав для стягнення їх з відповідачки немає.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19).

Щодо судового збору

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задовленні позовних вимог, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12, 19, 81, 83, 258-260, 263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК