Справа № 740/7929/23
Провадження № 2/740/315/24
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант», треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС-ЛАЙН», ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у грудні 2023 року звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з АТ«Страхова компанія «Мега Гарант» страхове відшкодування у розмірі 67 951 грн. 58 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Позов аргументує тим, що 07.12.2022 о 17 год. 00 хв. у м. Ніжині по вул. Прилуцькій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Ford Escort», д.н.з НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду і власником якого є позивачка, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області № 740/4818/2 від 21.12.2022 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу встановлено, що внаслідок ДТП позивачці було заподіяно шкоду в розмірі 67 951,58 грн. Оскільки ОСОБА_2 мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий АТ СК «Мега-Гарант», позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте ні відповідачем, ні ТОВ «Фінанс Лайн», яке є асистуючою компанією відповідача, виплату страхового відшкодування не здійснено.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2023 головуючою суддею визначено суддю Ковальову Т.Г.

Ухвалою судді 06.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання по справі.

Розпорядженням керівника апарату суду № 204/634/23 від 28.12.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з припиненням повноважень судді КовальовоїТ.Г.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 визначено головуючого суддю Карпуся І.М.

Ухвалою судді 30.01.2024 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав, про час і місце розгляду справи сповіщався засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації юридичної особи, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Від третьої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа ТОВ «Фінанс-Лайн» про час і місце розгляду справи повідомлено засобами поштового зв`язку, заяв чи клопотань не надійшло.

Враховуючи, що відповідач згідно із ст. 128 ЦПК України повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.12.2022 о 17 год. 00 хв. у м. Ніжині по вул. Прилуцькій водій ОСОБА_3 керував автомобілем «Ford Escort», д.н.з НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 ПДР.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.12.2022 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 13).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до полісу № 208770599 від 28.04.2022 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована у АТ "СК «Мега-Гарант», ліміт відповідальності (страхова сума) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130 000 грн., розмір франшизи 2500 грн. (а.с. 12).

Згідно із виконаним ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 висновком №15 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспорту від 26.01.2023, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки з ПДВ складає 110 388,94 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, з урахуванням суми ПДВ 20% - 11325,26 у вартості робіт, станом на 07.12.2022 складає 67 951,58 грн. (а.с. 7-10).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Стаття 979 ЦК України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 1 Закону України «Про страхування» передбачає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону №1961-IV).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 9.1. ст. 9 Закону №1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (вчинення ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок вчинення ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 28 Закону №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями ст. 29 Закону №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зі змісту правової позиції Великої палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18 від 04 липня 2018 року вбачається, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 19 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

02.02.2023 позивачкою до АТ СК «Мега-Гарант» подано повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування з додатками, відповідно до вимог Закону№1961-IV (а.с. 5, 11).

АТ «СК «Мега-Гарант» не здійснило виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 повторно звернулась 13.10.2023 до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування, а також до ТОВ «Фінанс-Лайн», як асистуючої компанії АТ СК «Мега-Гарант»(а.с.14-15), проте ні страхового відшкодування, ні відповідей про неможливість відшкодування не отримала.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

АТ «СК «Мега-Гарант» не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин справи та суми страхової виплати, тому суд вважає, що позивачкою в повній мірі доведено, що внаслідок ДТП їй було завдано шкоду, у розмірі визначеному висновком експертного автотоварознавчого дослідження, і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування.

Згідно з п.36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV у разі відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Згідно із виконаним ФОП ОСОБА_4 на замовлення ОСОБА_1 висновком №15 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспорту від 26.01.2023 вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, з урахуванням суми ПДВ 20% - 11325,26 грн у вартості робіт, станом на 07.12.2022 складає 67 951,58 грн.

Отже зазначена сума, 67 951,58 грн, в силу положень п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІV підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, 11325,26 грн, так як заявлено вимогу простягення безпосередньо на користь потеропілої особи.

Крім того, у ст. 12 Закону 1961-IV зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до полісу №208770599 франшиза становить 2500 грн.

Із зазначеного можна зробити висновок, що якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, а шкоди заподіяно майну, то саме страхувальник має компенсувати позивачу суму франшизи.

Страхове відшкодування повинно зменшуватися на суму франшизи.

Отже, встановлені правові підстави для часткового задоволення позовних вимог на суму 54126,32 грн. (67951,58 /вартість ремонту з урахуванням зносу/ - 11325,26 /ПДВ/ - 2500 /франшиза/).

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 79,66% (54 126,32 : 67 951,58 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 855 грн 23 коп. (1 073,6 х 79,66 %).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант», треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНС-ЛАЙН», ОСОБА_2 , про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега Гарант», код ЄДРПОУ 30035289, адреса: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, 5/8, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , страхове відшкодування в розмірі 54 126 (п"ятдесят чотири тисячі сто двадцять шість) гривень 32 коп. та 855 (вісімсот п"ятдесят п"ять) гривень 23 коп. витрат на оплату судового збору, а всього стягнути 54 981 (п"ятдесят чотири тисячі дев"ятсот вісімдесят одна) грн 55 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І.М. Карпусь