Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1269/23
Провадження № 2/382/69/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 квітня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

за участю представника позивачки адвоката Воробей І. В.,

представника служби у справах дітей та сім`ї Гейко Л. П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 382/1269/23 за позовом ОСОБА_2 в особі представника позивача Воробей Іллі Вікторовича до ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за аліментним зобов`язаннями,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за аліментним зобов`язаннями, відповідно до вимог якої з урахуванням збільшення позовних вимог просила позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 вересня 2021 року по 01 вересня 2023 року в розмірі 30 398 (тридцять тисяч триста дев?яносто вісім) грн 32 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.06.2005 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області з відповідачем. Від спільного сімейного життя сторони по справі мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя в них не склалося, сім?я розпалася. 10.03.2010 року шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області зроблено запис № 24. ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв?язку з війною в Україні, ОСОБА_2 вимушена була з 08.03.2022 року виїхати разом із донькою до Польщі, а саме до м. Бембло, Краківський, Ойцовська 15 та отримала там тимчасовий захист. Відповідач проживає в квартирі АДРЕСА_2 з жінкою - ОСОБА_6 та донькою - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, починаючи з 2009 року ОСОБА_4 взагалі перестав піклуватись про доньку, ОСОБА_5 Весь цей час донька проживає з матір?ю, але її батько грошей на утримання своєї доньки не надає, хоча вона продовжує забезпечувати доньку, вдягати її, купувати взуття, одяг, продукти харчування, речі для розвитку дитини, ліки. По сьогоднішній день відповідач з позивачкою не спілкується, не телефонує і не приходить провідувати свою доньку. Донька, ОСОБА_5 на даний час навчається в театрально-танцювальному ліцеї в м. Краків. Відтак, батько дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , фактично з 2009 року самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків, залишивши доньку на виховання позивачки. Не допомагає матеріально, не турбується про фізичний та духовний розвиток доньки. На думку позивачки, обставини, викладені у позовній заяві доводять доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені вище обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім цього, позивачка в обґрунтування зазначила, що вона є стягувач за виконавчим листом від 06 грудня 2019 року № 382/247/20, виданим на виконання рішення Яготинського районного суду Київської області від 07.08.2020 року по цивільній справі № 382/247/20 за її позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів. Вона отримала розрахунок заборгованості боржника по аліментах без номера та дати, складений головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сидоренком О. В. Зазначила, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2021 року по 01.09.2023 року становить 1 487 301,61 грн. Однак встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, враховуючи загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин та положення ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача 30 398 грн 32 коп.

Ухвалою від 14.08.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано службу у справах дітей Яготинської міської Ради в строк до 10 вересня 2023 року надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 13.09.2023 року зобов`язано службу у справах дітей Яготинської міської Ради надати суду інформацію щодо розгляду (вирішення) питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалами від 12.10.2023 року витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію: чи перетинав громадянин України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Державний кордон України, починаючи з 01.01.2021 року і по даний час, якщо перетинав, то коли.

Ухвалою від 13.11.2023 року заяву про застосування заходів процесуального примусу задоволено частково. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області в порядку ст. 19 Сімейного кодексу України надати письмовий висновок щодо розв`язання спору (висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Ухвалою від 26.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 29.12.2023 року заяву про забезпечення доказів, в якій просила забезпечити докази шляхом допиту свідків, задоволено.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник служби у справах дітей та сім`ї в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, зазначила про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , оскільки останній сплачує аліменти .

Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, місце та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за місцем реєстрації в Україні, він вважається повідомленим належним чином. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України є доступною для учасників справи. На електронну адресу суду надходили не підписані ЄЦП листи, в яких в якості відправника вказано «ОСОБА_4 « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Також відповідачу неодноразовом надсилався лист-повідомлення, в якому роз`яснено, що він має право взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису; в разі неможливості прибути в судове засідання до Яготинського районного суду Київської області на вказаний день та час, має право направити на адресу суду (електронну адресу) письмову заяву по суті справи, в якій викласти свою правову позицію щодо позову про позбавлення його батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або скористатися засобами ЄСІТС для направлення такої заяви по суті справи. Крім цього, роз`яснено право скористатися правничою допомогою.

В судових засідання заслухані показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; неповнолітня ОСОБА_5 , а також ОСОБА_2 була допитана як свідок про відомі їй обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка відповідача в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надійшло.

У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою інших учасників справи, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі 01.06.2005 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області з відповідачем.

Від подружнього життя сторони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_1 від 27.04.2007 року.

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 19.02.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Відділом реєстрації актів цивільного стану Яготинського районного управління юстиції Київської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.03.2010 року.

Згідно з рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17.06.2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та зміну способу та розміру стягнення аліментів, задоволено частково. Змінено спосіб та розмір стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , установивши його у вигляді частки від щомісячного грошового доходу ОСОБА_4 . Стягнуто із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з вступу рішення в законну силу. Стягнуто із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , додаткові витрати на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 9691,84 копійки.

Крім цього, встановлено, що на виконанні у Яготинському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 382/247/20 від 07.08.2020 року виданого Яготинським районним судом Київської області відповідно до якого стягуються із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з набранням рішенням законної сили.

Як вбачається з копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на серпень 2023 у ОСОБА_4 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір заборгованості за період з вересня 2021 по серпень 2023 становить 30 398,32 грн.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивачка та її донька ОСОБА_5 на час розгляду справи проживають в Республіці Польща.

Із консультативного висновку, виписок із медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено ряд медичних досліджень та аналізів, та призначалися лікування. Зокрема встановлено діагноз: реактивна артропатія; лайм-бореліоз; хронічна ЕВV, CMV-інфекція.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 в період з грудня 2021 року по лютий 2022 року консультувалася у психолога, що підтверджується висновком психолога від 30.10.2023 року.

Із відповіді начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Є. Власова від 12.10.2023 вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , 16.01.2022 року виїхав за межі України (перетнув державний кордон України); відомостей щодо його повернення на територію України матеріали справи не містять.

Висновок Виконавчого комітету Яготинської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від № 399 від 05.12.2023 року, мотивовано наступним: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В 2021 році ОСОБА_4 виїхав за межі України, тому провести обстеження умов проживання не є можливим. ОСОБА_4 не проживає з ОСОБА_2 з 2010 року. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом з донькою, на даний час не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а перебувають на території Республіки Польща, про що ОСОБА_2 16.10.2023 в телефонному режимі повідомила працівників Служби. ОСОБА_2 працює менеджером з продажу фірми «БЕНТЛ СІСТЕМС», яка зареєстрована в Республіці Польща. Медичних протипоказань у ОСОБА_2 не має, у підтвердження надано довідки Комунального некомерційного підприємства Яготинської міської ради «Яготинська центральна міська лікарня» від 28 серпня 023 року № 184 та 213 проте, що ОСОБА_2 на диспансерному обліку у нарколога, психіатра не перебуває. За останнім місцем роботи громадянка характеризується добре. ОСОБА_5 , навчається за сімейною формою навчання і є ученицею 10 класу Яготинського ліцею № 1 Яготинської міської ради, характеризується добре. Дівчина забезпечена всім необхідним для її розвитку. З довідки навчального закладу вбачається, що вихованням та утриманням мати займається на належному рівні, яка достатньо приділяє уваги вихованню дочки. Для об?єктивного складання висновку до суду про доцільність чи недоцільність позбавлення одного з батьків батьківських прав необхідні аргументовані докази ухилення батьків від виконання, нехтування своїми батьківськими обов?язками. Так, батьків дитини було неодноразово запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Яготинській міській раді (далі - Комісія). ОСОБА_4 на засідання Комісії не з?явився, але подав до Яготинського районного суду по справі № 382/1269/23 підтверджуючі документи щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами розгляду Комісії з метою захисту прав та інтересів дитини прийнято рішення про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного Кодексу України вважаємо недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .»

Допитана як свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що від шлюбу з ОСОБА_4 у неї народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час вона з донькою ОСОБА_5 проживає у Республіці Польща. Зазначила, що у 2010 року вона розлучилася із ОСОБА_4 та стосунки в них повністю припинилися. Донька залишилася проживати з нею. Зазначила, що ОСОБА_4 не намагається підтримувати стосунки з донькою, не цікавиться її життям, психічним та фізичним розвитком, не приймає жодної участі в розвитку дитини. На всі прохання, коли дитина хворіла, він жодним чином не допомагав і відмовляв в допомозі. Спілкування у ОСОБА_4 з донькою полягало лише в привітанні її з днем народження, він ніколи не телефонував до неї і не цікавився про її справи. А останні роки вона йому взагалі нагадувала, щоб він привітав доньку. Він особисто не намагався спілкуватися з донькою, в основному його мати купувала подарунки та вони в двох приїжджали вітати ОСОБА_5. Після того, як в нього з`явилася нова сім`я, він взагалі перестав й вітати доньку. Також повідомила, що в 2019 році після укусу кліща ОСОБА_5 в неї було встановлено діагноз бореліоз. Вона довготривало лікувала доньку, проходила багато обстежень. Та коли зверталася за допомогою до ОСОБА_4 , він постійно відмовляв. І лише на підставі рішення вона стягнула витрати за лікування. Кожен раз коли потрібна була невідкладна допомога доньці, він ніколи не допомагав. Також повідомила, що донька постійно вважає себе винною у цій ситуації, постійно засмучена, в наслідок чого вони відвідували психолога. На даний час вона не знає де він перебуває і чим займається. Їй лише відомо, що до початку війни він виїхав за межі України. Також повідомила, що вона зверталася до суду про стягнення аліментів на користь доньки, які він сплачував періодично.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_5 . Зазначила, що після розлучення ОСОБА_4 приходив зі своєю матір`ю декілька разів до ОСОБА_5 на день народження. Після того як ОСОБА_5 виповнилося 6 років він взагалі перестав до неї приходити. Перешкод у спілкуванні онуки з батьком ОСОБА_4 ніхто не чинив. Також пояснила, що в один період ОСОБА_5 дуже хворіла, ОСОБА_2 постійно возила її до лікарів та постійно була з нею. ОСОБА_4 взагалі ніяким чином не допомагав їм, а лише через суд з нього стягнули кошти на лікування. Також повідомила, що онука ОСОБА_5 відвідувала психолога, оскільки тяжко переживала цю ситуацію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що він є батьком ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_5 . Зазначив, що після розлучення доньки з ОСОБА_4 , останній фактично не бачив доньку і не приходив до неї. ОСОБА_5 хотіла бачитися з батьком ОСОБА_4 , але він не проявляв бажання. Також онука розповідала йому, що одного разу вона пішла до ОСОБА_4 додому, але він її не пустив. Зазначив, що коли ОСОБА_5 хворіла, то допомоги від ОСОБА_4 ніякої не було.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд зазначає, що для з`ясування вказаних обставин, судом в судовому засіданні 29.12.2023 року допитана в присутності законного представника ОСОБА_2 неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якості свідка, яка надала суду пояснення, що вона разом із матір`ю ОСОБА_2 після повномасштабного вторгнення в Україні виїхала до Республіки Польща, та зараз там навчається в танцювальному ліцеї. Пояснила, що починаючи з двох років батько ОСОБА_4 запрошував її до себе. В нього була дружина ОСОБА_11 і коли вона приходила до них, то їй було комфортніше спілкуватися з нею, ніж з батьком. Потім коли в нього з`явилася третя дружина, їх зустрічі з батьком обірвалися. Їй на той момент було років 6-7. Він перестав забирати її і телефонував їй тільки на день народження. Подарунки дарував дуже рідко, інколи на день народження. Це все відбувалося до її десятиріччя. Потім батько ОСОБА_4 один раз забрав її, коли його дружина була вагітна, і ще два рази зустрічалися коли вже народилася в нього донька. Вона говорила йому про своє бажання бачитись і спілкуватися із сестрою, але він не реагував на це. Після цього, вона не бачила його останні 5 років. Також зазначила, що з 13 до 14 років вона з ним взагалі не спілкувалась. Потім, коли вона вже була у Польщі, то перед своїм днем народження зателефонувала до нього. І під час розмови вирішила розповісти йому, що він їй "стільки років робив боляче", що вона весь час сподівалась що він хоч трішки любить її і можливо хоч колись зрозуміє і буде підтримувати з нею зв`язок. Але жодної зворотньої конструктивної відповіді від нього не почула. Коли все розповіла йому (про свої відчуття, переживання), заплакала і сказала, що не знає за що, але все одно його любить, однак навіть в цей момент вона не почула від батька жодної відповіді, просто тиша. І вона поклала слухавку. Потім через декілька днів він зателефонував їй і привітав з днем народження. Вона попросила подарувати їй деяку книгу, але так і не отримала її в подарунок. І це її знов дуже образило. Також повідомила, що від бабусі (мами батька) вона дізналася, що ОСОБА_4 перед війною виїхав до Канади. Зазначила, що коли їй був потрібен дозвіл батька для отримання візи в Канаду, він спочатку погодився, а потім написав в месенджері "вибач, я не можу". Їй було не зрозуміло і образливо, чому він так себе поводить щодо неї. Також повідомила, що коли вона хворіла і перебувала в лікарні з нею була постійно лише мама ОСОБА_2 .

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 1 та ч. 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (зокрема, серед інших Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Судом установлено, що з моменту розлучення батьків (березень 2010 року, коли ОСОБА_5 було неповних три роки) дитина постійно проживала з матір`ю, а відповідач з моменту розлучення та проживання окремо фактично не виконує батьківських обов`язків щодо своєї доньки ОСОБА_5 , що підтверджується письмовими доказами, зокрема, щодо неучасті у лікування дитини (не піклувався про її здоров`я в період захворювань, стаціонарного лікування), несплати аліментів, неучасті у вихованні, спілкуванні з дитиною (не піклувався про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, в тому числі й у важливий період її дорослішання, вимушеного залишення дитиною України у зв`язку з воєнним станом), систематично виявляв неповагу до дитини (ігнорував її легітимні інтереси, бажання, прохання, що вочевидь пов`язані з майбутнім ОСОБА_5 ), наведене також підтверджується показами самої ОСОБА_5 , її матері, інших свідків; відповідач після розлучення та проживання окремо мав іншу сім`ю та в подальшому 16.01.2022 виїхав за межі України (перетнув державний кордон України); відомостей щодо його повернення на територію України матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, батьківських обов`язків щодо дитини, в тому числі й після зміни країни проживання, суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у піклуванні, розвитку, вихованні дитини є мінімальною (несистематична сплата аліментів, вітання на день народження, поодинокі подарунки, участь у лікуванні виключно шляхом виконання судового рішення про стягнення витрат щодо лікування) та вочевидь недостатньою для забезпечення інтересів дитини, в тому числі для забезпечення її виховання зі сторони батька, її фізичного, духовного та морального розвитку, що в свою чергу свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Також суд приймає до уваги, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, відповідач не проживав із дитиною однією сім`єю, та, відповідно, з цього часу фактично не бере участі у вихованні дитини, не піклується про доньку, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально належним чином, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання, а також, незважаючи на судовий позов, свою поведінку щодо виконання своїх батьківських обов`язків не змінив (докази протилежного в матеріалах справи відсутні).

Окремо суд враховує, що відповідач був достовірно обізнаний про тяжку життєву ситуацію дитини, викликаною хворобою, однак не вжив заходів на забезпечення догляду за дитиною як в період лікування, так і після.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд, не приймає до уваги та не погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він фактично нічим не обґрунтований; будь-які мотиви щодо захисту інтересів дитини він не містить; відсутнє будь-які мотиви щодо того, що непозбавлення батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, а лише констатується погашення певної заборгованості за аліментами. Крім того, своєї позиції відповідач не виказав; жодних доказів про його намагання зберегти зв`язок з донькою, та що він цікавиться життям своєї дитини, бажає брати участі в її житті не надано. Фактично, висновок обгрунтовано лише тим, що ОСОБА_4 на засідання Комісії не з?явився, але подав підтверджуючі документи щодо сплати аліментів.

Відхиляючи зазначений висновок, суд враховує, що численні рішення Європейського суду з прав людини щодо питань, які пов`язані із захистом прав дитини, ґрунтуються на положеннях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конвенції про права дитини. Європейський суд з прав людини, спираючись на міжнародні та європейські договори з прав людини, підкреслив потребу дітей в особливому захисті у зв`язку з їхньою вразливістю. Отже, кожна дитина має право на такі заходи захисту, яких потребує її статус малолітньої особи, з боку її сім`ї, суспільства і держави. При ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.

До принципів правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, Конвенція про права дитини 1989 року відносить, зокрема:

- пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (стаття 3);

- принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (стаття 5);

- право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, стаття 12-15);

- принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (стаття 18).

Стаття 3 цієї Конвенції передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності, на переконання суду, можуть перевищувати інтереси батьків.

Водночас, висновок органу опіки й піклування, на думку суду, суперечить встановленим у судовому засіданні обставинам справи та, насамперед, жодним чином не враховує інтереси неповнолітньої дитини, яка надала свої пояснення безпосередньо у судовому засіданні, які фактично свідчать про невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо неї значний тривалий період (що також підтвердужється письмовими доказами, а також узгоджується з показами інших свідків), фактичної свідомої неучасті батька в житті доньки, який стосувався її дорослішання, вирішення будь-яких проблем, що виникали у її житті, зокрема, пов`язаних із її здоров`єм, освітою, проблем, які виникли у зв`язку із воєнним станом в Україні, необхідністю підтримки майбутнього дитини, що у свою чергу призвело до нерозуміння дитиною такої зневажливої поведінки батька щодо неї та неможливості знайти для цього жодних логічних пояснень.

Поряд з цим, судом встановлено, що з дня винесення висновку, а також протягом розгляду справи в суді, ОСОБА_4 не надав доказів на спростування доводів про невиконання ним своїх батьківстьких обов`язків до подання позовної заяви, а також будь-яких доказів, що ним змінена його позиція щодо неучасті у вихованні і розвитку своєї доньки, що він бажає брати участь у житті дитини та вживає для цього практичні заходи. Не надано доказів й сплати заборгованості по аліментам.

Викладене свідчить про те, відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Обґрунтованих заперечень щодо позбавлення його батьківських прав суду не надано. Свого представника до суду відповідач не направив.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні батьком ОСОБА_4 неповнолітньої доньки, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагався виконувати батьківські обов`язки. Матеріали справи також свідчать про те, що відповідач вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо виховання та утримання дитини.

Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не утримує належним чином свою дитину, не піклується про здоров`я дитини, не приділяє достатньої уваги її розвитку, фактично свідомо не бере участі в її житті.

Суд також переконаний, що особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків.

Аналізуючи викладене у своїй сукупності, суд дійшов до переконання про неможливість у цьому випадку зміни поведінки батька щодо невиконання ним своїх обов`язків, що допускає, за наявності свідомого волевиявлення відповідача щодо такої своєї винної поведінки, позбавлення його батьківських прав.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини, а також приймаючи до уваги думку дитини, яка фактично довгий час була позбавлена не лише батьківського виховання, утримання, а навіть звичайної уваги з боку батька, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, суд приходить до висновку про доведеність невиконання відповідачем батьківських обов`язків, умисність таких дій та свідоме нехтування ними, безвідповідальне ставлення до їх виконання.

Провівши ретельний аналіз можливих наслідків позбавлення відповідача батьківських прав в аспекті встановлених обставин, суд приходить до висновку, що саме застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відносно доньки забезпечить захист інтересів дитини, а наявні мотиви для позбавлення батьківських прав в даному випадку догягають цієї легітимної мети, а також є пропорційними (інтерес дитини переважає інтерес батька) і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п. 48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п. 65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».

Таким чином, вимога позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає задоволенню.

За умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, та при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України, відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно дитини.

Щодо стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Як стверджує сторона позивача та не спростовано стороною відповідача, у добровільному порядку відповідач не сплачує борги по аліментам. Доказів, які б підтверджували неплатоспроможність відповідача по сплаті заборгованості по аліментам за вищевказаний період, а також докази погашення заборгованості, відповідач не надав.

Представником позивача в позовній заяві наведено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, у відповідності з яким за період з 01.09.2021 по 01.09.2023 року пеня (неустойка) за прострочення сплати аліментів заявлено у розмірі, яка дорівнює 100% заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, і становить саме 30 398,32 грн. Контррозрахунок та доказів погашення заборгованості відповідач не надав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів.

У постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За таким правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Поданий позивачкою розрахунок неустойки (пені) відповідач також не спростував.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказів того, що відповідач вчасно та в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини матеріали справи не містять, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість за аліментами.

Звертаючись до суду, позивачем надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів станом на 01.09.2023 року складає, з урахуванням ст. 196 СК України, 30398,32 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення неустойки (пені) за аліментними зобов`язаннями, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн, а також необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 1610,40 грн за подання позову в частині позбавлення батьківських прав та заяви про забезпечення доказів.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 в особі представника позивача Воробей Іллі Вікторовича до ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за аліментним зобов`язаннями задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 30 398 (тридцять тисяч триста дев`яносто вісім) грн 32 коп. пені за прострочення сплати аліментів та 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської міської ради, , адреса місцезнаходження: м. Яготин Бориспільського району Київської області, вул. Незалежності, 110.

Повне рішення складено та підписано 20.05.2024 року.

Суддя М. М. Нарольський