ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7984/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 30 000 Доларів США, що є еквівалентом 1 221 000 грн, проценти у розмірі 15 555,13 грн, 3% річних у розмірі 109 689,35 грн, а також 13 462,45 грн судового збору та 102 312,22 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав в борг відповідачу суму грошей у розмірі 30 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 12.05.2021. Відповідач мав повернути суму боргу до 12.07.2021, однак на день звернення до суду свої зобов`язання не виконав. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг та судові витрати.

Ухвалою від 16.08.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та заздалегідь за адресою зареєстрованого місця проживання, а також телефонними засобами зв`язку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки, дійшов наступного висновку.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2).

За ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 30 000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути в строк до 12.07.2021.

Ця обставина підтверджена розпискою про одержання грошової суми за договором позики від 12.05.2021 (далі Розписка).

За приписами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2).

Надана позивачем Розписка містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст. 77 ЦПК України є належним та допустимим доказом.

Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 30 червня 2021 року у справі № 61-7687св21.

Статтею 1049 ЦК України на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором встановлений обов`язок повернення позичальником грошових коштів позикодавцю - до 21.07.2021.

08.07.2024 відповідачу було надіслано претензію з вимогою негайно погасити заборгованість у розмірі 30 000 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення позивачем до суду, відповідач у зазначений строк не виконала свої зобов`язання.

Про невиконання відповідачем своїх зобов`язань свідчить також наявний у позивача оригінал розписки, який досліджено судом в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки під час дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи, знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за договорами позики від 12.05.2021 щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимога про стягнення на його користь з відповідача заборгованість є обґрунтованою і такою, що підлягають задоволенню.

Перевіряючи наданий позивачем в обґрунтування суми стягнення у розмірі 1 221 000 грн розрахунок заборгованості, суд дійшов висновку про те, що він є обґрунтованим, зважаючи на те, що за офіційним курсом гривні щодо долару США, який вказаний на офіційному сайті Національного банку України, 1 долар США на день складання позову 09.07.2024 (як вказано позивачем) дорівнює 40,70 грн. А отже, сума позики у розмірі 30 000 доларів США складає 1 211 000 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення процентів у розмірі 15 555,13 грн.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розмір процентів розпискою не встановлювався, а отже слід застосовувати рівень облікової ставки Національного банку України.

За період з 12.05.2021 по 12.07.2021, кількість днів - 62, облікова ставка - 7,50%, розмір процентів складає 382,19 доларів США, що є еквівалентом 15 555,13 грн станом на день подання позову.

Отже, позовні вимоги про стягнення процентів у розмірі 15 555,13 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення 3% річних у сумі 109 689,35 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наявного у позовній заяві розрахунку вбачається, що 3% річних від суми боргу 30 000 доларів США за період з 13.07.2021 по день складання позову 09.07.2024 є 2 695,07 доларів США.

Вказаний розрахунок суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що вказано у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Відповідачем не надано доказів, які б спростовували вимоги, заявлені позивачем.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на результат розгляду справи, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100% сплаченого ним при зверненні до суду судового збору, що становить 13 462,45 грн.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу.

Позивач разом з позовною заявою надав суду докази судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правничої допомоги № 07/2024 від 08.07.2024 (далі - Договір), відповідно до якого послуги адвоката з юридичної експертизи документів, узгодження правової позиції, підготовка та направлення претензії, підготовка та подання позовної заяви, представництво інтересів клієнта складає 23 000 грн. Також п. 4.3. Договору визначено, що клієнт додатково сплачує адвокату 3 500 грн за кожне судове засідання, а п. 4.5 сторони погодили, що клієнт додатково оплачує гонорар за прийняття рішення на користь клієнта у розмірі 5% від задоволеної суми. Оплата здійснюється протягом 15 днів з дня підписання Акту або Звіту про надані послуги.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2 ст. 16 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивач має понести судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 23 000 грн за послуги з юридичної експертизи документів, узгодження правової позиції, підготовка та направлення претензії, підготовка та подання позовної заяви, представництво інтересів клієнта, 3 500 грн за кожне судове засідання, всього 7 000 грн (вартість першого судового засідання включена раніше), 67 312,22 грн - 5% гонорар від задоволеної суми, а всього 74 335,22 грн.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У даній справі відповідач не скористався правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

У п.п.19,20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Так, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

У даній справі суд не може погодитись, що гонорар адвоката у розмірі 67 312,22 грн є співмірним зі складністю справи та фактично виконаною роботою адвоката.

Дана справа хоч в розглядалась в порядку загального позовного провадження, однак виключно через ціну позову, що є безумовною підставою для розгляду справи в порядку загального провадження. Відповідач жодним чином не цікавився справою, не реагував на повідомлення суду, не подавав заяв по суті із запереченнями по суті спору, не чинив перешкод у реалізації процесуальних прав стороною позивача.

З урахуванням предмета спору, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними та неминучими, суд вважає, що на відповідача у даній справі підлягає покладенню лише частина витрат, які позивач планує понести, а саме 30 000 грн. Витрати у розмірі 37 312,22 грн, які планує понести позивач, суд покладає на позивача, який взяв на себе відповідні зобов`язання в силу Договору.

Керуючись статтями 79, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики (розпискою) від 12.05.2021 у розмірі 1 221 000 грн, проценти від суми позики у розмірі 15 555,13 грн, 3% річних у розмірі 109 689,35 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13 462,45 грн, з оплати правничої допомоги у розмірі 30 000 грн, а всього 1 389 706,93 грн.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (відповідно до позову) АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_2 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 , мобільний телефон НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 10.12.2024.