ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/124/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарі Власенку Д.А.

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката Волошиної Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Дарницький відділ державної виконавчої служби України у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), старший державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби України у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Осовська Вікторія Вікторівна на дії державного виконавця,

встановив:

І. Стислий виклад позиції заявника, оскаржуваної особи та заінтересованих осіб

28 жовтня 2024 року адвокат Волошина О. В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 (заявник), звернулася до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби України у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Осовської В. В. (далі - державний виконавець Осовська В. В.) від 26 лютого 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу, заінтересовані особи: Дарницький відділ державної виконавчої служби України у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дарницький ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ)), ОСОБА_3 .

Скаргу заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві з 30 квітня 2015 року перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 січня 2015 року у справі № 753/14830/14, яким із ОСОБА_3 (боржник) на користь ОСОБА_2 (стягувач) стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн від всіх доходів платника щомісячно, та додаткові витрати у розмірі 200,00 грн починаючи з 11 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного виконавця Осовської В. В. від 26 лютого 2024 року повернуто стягувачу виконавчий документ - виконавчий лист № 753/14830/14, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 01 квітня 2015 року, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Оскаржувана постанова мотивована тим, що 15 жовтня 2022 року дитині виповнилося 18 років, у боржника відсутнє майно, доходи на які може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи з розшуку такого майна, доходів виявилися безрезультатними. При цьому у постанові вказано, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 15 жовтня 2022 року склала 166 967,35 грн.

Заявник стверджує, що державний виконавець Осовська В. В. не вчинила ефективних дій, спрямованих на стягнення заборгованості за аліментами, необхідних для виконання судового рішення. Крім того, перш ніж винести постанову про повернення виконавчого листа, державний виконавець мала скласти акт про відсутність такого майна у боржника, що передбачено частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконавче провадження про стягнення аліментів підлягає закінченню лише після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення, за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що стягувач ОСОБА_2 пропустила десятиденний строк на оскарження постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, який підлягає поновленню. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на оскарження указала, що отримавши 23 жовтня 2024 року від Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) інформацію, з`ясувала, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке б підтверджувало отримання ОСОБА_2 оскаржуваної постанови та оригіналу виконавчого листа, відсутнє. Перевірка сайту АТ «Укрпошта» за трековим номером, зазначеним у відповіді Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ), не виявилось можливим за його фактичною відсутністю.

Посилаючись на порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», адвокат Волошина О. В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила суд:

- поновити строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Осовської В. В.;

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Осовської В. В. від 26 лютого 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закон України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа № 753/14830/14, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 04 квітня 2015 року.

У судовому засіданні адвокат Волошина О. В. підтримала скаргу, просила її задовольнити.

У заяві по суті справи заявник звертає увагу, що повернутий стягувачу виконавчий лист не може бути повторно пред`явлений до виконання, оскільки дитині виповнилося 18 років. Отже, право стягувача на отримання заборгованості з аліментів, присуджених судовим рішенням, буде порушено, а судове рішення залишиться не виконаним. Виконавець має забезпечити реальне, своєчасне та повне виконання судового рішення. Крім того, заборгованість зі сплати аліментів становить 166 967,35 грн.

Державний виконавець Осовська В. В. у заяві по суті справи заперечує проти задоволення скарги, просила скаргу розглянути у її відсутність та відсутність представника Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ).

Зауважує, що нею винесено постанову про повернення виконавчого документу, а не закінчення виконавчого провадження, що, як наслідок, означає наявність всіх арештів та обтяжень.

Державний виконавець Осовська В. В. стверджує, що її дії відповідають вимогам чинного законодавства, вона вжила всіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій.

Посилаючись на положення частини п`ятої статті 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Посилаючись на положення частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», вказує, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника, а на державного виконавця не покладається обов`язок стягнути суму заборгованості, з огляду на можливість існування об`єктивних умов (відсутність у боржника майна тощо), що перешкоджають такому.

Вважає, що стягувач не навів жодних мотивів того, які обставини свідчать про те, що невиконання судового рішення станом на певну календарну дату є результатом невжиття державним виконавцем заходів чи ухвалення рішень, які він в межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити, але не зробив цього і що об`єктивно йому завадило.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надсилав.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

? 08 листопада 2024 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду;

? 07 листопада 2024 року Дарницький ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) подав до суду письмові пояснення (відзив) з копією матеріалів виконавчого провадження;

? 28 листопада 2024 року заявник подала відповідь на пояснення (відзив).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, вислухавши пояснення заявника, надавши оцінку зібраним доказам як у їх сукупності так і кожному окремо, дійшов висновку про задоволення скарги з огляду на таке.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року у справі № 753/14830/14, з урахуванням додаткового рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн від всіх доходів платника щомісячно, починаючи з 11 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 та додаткові витрати, що пов`язані з оплатою розвитку дитини в розмірі 200 грн щомісячно, починаючи з 11 серпня 2014 року.

На виконання цього рішення Дарницьким районним судом м. Києва 01 квітня 2015 року видано виконавчий лист № 753/14830/14.

30 квітня 2015 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 753/14830/14, виданого 01 квітня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва, стягувач - ОСОБА_2 , боржник - ОСОБА_3 .

Із копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, наданого державним виконавцем Осовською В. В., встановлено наступне.

30 квітня 2015 року, 28 грудня 2020 року державний виконавець направив запити до Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим договором чи отримують пенсії. Інформація щодо боржника відсутня;

30 квітня 2015 року встановлено зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_3

23 липня 2015 року постановою державного виконавця застосовано примусовий привід боржника ОСОБА_3 , виконання якого направлено начальнику Дарницького ГУМВС у м. Києві. Привід не виконано з причин відсутності боржника за місцем проживання.

09 грудня 2015 року державний виконавець виніс подання про оголошення в розшук боржника та спрямував його до Дарницького районного суду м. Києва, однак ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про розшук боржника ОСОБА_5

06 грудня 2017 року державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника та направив у банківські установи копії постанови для виконання. Коштів, відкритих рахунків у боржника не виявлено

06 грудня 2017 державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої згідно з супровідним листом направив до Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві для виконання, сторонам виконавчого провадження до відома. Відповідний запис про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

15 березня 2018 року, 23 квітня 2020 року державний виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження до відома.

15 березня 2018 року, 23 квітня 2020 року державний виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома.

15 березня 2018 року, 23 квітня 2020 року державний виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, копії якої направлені сторонам до відома.

15 березня 2018 року, 23 квітня 2020 року державний виконавець виніс постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та оголошеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження до відома.

21 червня 2020 року, 09 жовтня 2020 року, 01 березня 2021 року, 04 січня 2024 року державний виконавець направив виклики боржнику про явку до Відділу з метою надання пояснень невиконання рішення суду. Боржник на виклики не з`явився. Конверти з викликами повернулися до Відділу за закінченням терміну зберігання.

04 вересня 2020 року, 15 січня 2021 року, 23 січня 2024 року виходом державного виконавця за адресою боржника ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 , боржника не знайдено, майно на яке можна звернути стягнення не виявлено, що підтверджується актами державного виконавця.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 10 лютого 2021 року, заборгованість ОСОБА_3 станом на 01 лютого 2021 року складала 148 549,38 грн;

Із довідки-розрахунку заборгованості, складеної державним виконавцем 01 березня 2021 року, встановлено, що у лютому 2021 року боржник сплатив 14 997,99 грн;

01 березня 2021 року державний виконавець підготував подання про оголошення розшуку боржника, яке направлено до Дарницького районного суду у м. Києві. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 квітня 2021 року державному виконавцю відмовлено у задоволенні подання про розшук боржника ОСОБА_3 . Відмова мотивована тим, що звернувшись до суду з поданням про оголошення боржника в розшук, державний виконавець не виконала вимоги пункту 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 (далі - Інструкція), а саме не склав акт про вихід на місце проживання боржника, а зміст подання містить інформацію про інше виконавче провадження, яке не стосується боржника ОСОБА_3 ;

04 січня 2024 року державний виконавець Осовська В. В. повторно винесла постанову про арешт коштів боржника та направила в банківські установи для виконання.

04 січня 2024 року державний виконавець направила вимогу до банківських установ з метою отримання інформації про стан рахунків боржника. Згідно з відповідями, кошти на рахунках боржника відсутні.

У січні, лютому 2024 року державний виконавець Осовська В. В. сформувала електронні запити до Пенсійного фонду України про номери осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсії; сформовано запит до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями та про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб.

За змістом відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії про осіб-боржників; які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами; про останнє місце роботи боржника ОСОБА_3 не знайдено.

Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями; інформація про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах України боржниками - платник податків за податковим номером чи за серією та номером паспорта; про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб- інформація щодо боржника ОСОБА_3 відсутня.

Згідно відповіді МВС України від 04 січня 2024 року у боржника відсутній транспортний засіб на праві приватної власності.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 01 січня 2024 року, заборгованість ОСОБА_3 станом на 15 жовтня 2022 (повноліття дитини) складає 166 967,35 грн.

Встановлено, що 26 лютого 2024 року державний виконавець Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Осовська В. В. винесла постанову у ВП №47424055 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 часини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові зазначено, що 15 жовтня 2022 року дитині виповнилося 18 років. У боржника відсутнє майно на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 26 лютого 2024 року становить 166 967,35 грн.

Листом від 23 жовтня 2024 року Дарницький ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) направив адвокату Волошиній О. відповідь до якої долучив докази того, що 26 лютого 2024 року на адресу ОСОБА_2 направлено копію постанови від 26 лютого 2024 року, оригінал виконавчого листа № 753/14830814 та копію списку поштових відправлень рекомендованим листом через АТ «Укрпошта» за 05 березня 2024 року адресатам, зокрема ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт (частина друга статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, суд звертає увагу на те, що у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Встановлено, що станом на 26 лютого 2024 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 1666 967,35 грн і перевищувала розмір, визначений частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», та не сплачена ОСОБА_3

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким доповнено статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» частиною чотирнадцятою.

Судом установлено, що у постанові від 26 лютого 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець Осовська В. В. порушила вимоги частини другої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернула виконавчий документ стягувачу (відсутнє майно боржника, на яке може бути звернено стягнення), тоді як акт про наявність таких обставин не склала.

Крім того, державний виконавець, встановивши наявність підстав, визначених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», не вжила всіх відповідних заходів для виконання судового рішення - не застосувала заходи примусу, визначені положенням частини 14 статті 71 цього Закону.

Оскільки рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року не виконується протягом 9 років, а заборгованість зі сплати аліментів на час повноліття дитини склала 166 967,35 грн, доводи державного виконавця про те, що вона повністю реалізував надані їй права та застосувала усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату, є необґрунтованим.

Такі дії (бездіяльність) державного виконавця порушують право ОСОБА_2 на справедливий судовий захист, невід`ємною складовою якого є право на виконання судового рішення, та призводить до безпідставного невиконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим, протягом тривалого часу.

Отже, оскаржувана постанова державного виконавця Осовської В. В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2024 року є неправомірною та підлягає скасуванню, а скарга заявника - задоволенню.

Щодо клопотання про поновлення строку

Звернувшись зі скаргою до суду, заявник просила поновити строк на її подання, обґрунтовуючи це поважністю причин пропуску строку, визначеного законом.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України скарга може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Системний аналіз положень статей 123, 126, 127 ЦПК України разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (див. постанови Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

28 жовтня 2024 року адвокат Волошина О. В. звернувся до суду із цією скаргою.

Встановлено, що ОСОБА_2 не отримала копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу, направлену їй 05 березня 2024 року рекомендованим листом, а заявник, отримавши 23 жовтня 2024 року відповідь на адвокатський запит від 17 жовтня 2024 року щодо надання інформації та копії постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, 28 жовтня 2024 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Осовської В. В.

Суд уважає, що надані представником стягувача докази поважності причин пропуску строку, визначеного для подання скарги, є достатніми та переконливими. Отже, наявні підстави для поновлення пропущеного з поважних причин строку для подачі скарги на дії державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2024 року.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

Витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 19, 48, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на звернення до суду зі скаргою.

Скаргу адвоката Волошиної Олени Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Осовської Вікторії Вікторівни від 26.02.2024 у ВП № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.12.2024.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.