П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 754/8499/23

Провадження №22-ц/824/14362/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 11 грудня 2024 року

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Панченко О.М. 17 червня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м.Києва.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з кадастровим номером :62.039:0067 за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення про початок будівельних робіт № КВ28 відповідач почала будівництво 15.06.2020 індивідуального (садибного) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 13.07.2020 № КВ 90 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта у зв`язку з будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Враховуючи те, що будівництво об`єкта розпочалось у 2020 році, ОСОБА_1 є замовником будівництва та на неї було покладено обов`язок до 25.06.2020 (включно) звернутись до Департаменту економіки та інвестицій із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, проте, Відповідач знехтувала вимогами законодавства, не подала відповідну заяву та не сплатила пайовий внесок.

Отже, на момент подачі позову до суду договір про пайову участь не укладено, кошти пайової участі у розвиток інфраструктури міста Києва у зв`язку з будівництвом та обслуговуванням житлового будинку на АДРЕСА_1 Відповідач не перераховувала.

Таким чином, Відповідач умисно ухиляється від обов`язку взяти пайову участь у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, внаслідок чого вона без достатньої правової підстави та за рахунок територіальної громади міста Києва зберігала у себе кошти, які мала сплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури міста Києва. Відповідно до вимог законодавства, замовники будівництва у 2020 році не звільняються від пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, а навпаки встановлюють, що замовники, розпочавши роботи з будівництва/реконструкції, зобов`язані сплатити пайову участь грошовими коштами до введення об`єкта в експлуатацію.

Невиконання вказаного імперативного обов`язку, встановленого нормативно - правовими актами, свідчить про безпідставне набуття грошових коштів, які повинні бути сплачені як пайовий внесок до бюджету м. Києва. Однак, відповідач ОСОБА_1 вказаний обов`язок не виконала.

Таким чином, ОСОБА_1 , замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберегла у себе кошти, які мала заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури м. Києва, отже зобов`язана повернути ці кошти на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи вище зазначене, з моменту реєстрації 13.07.2020 року Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомленням КВ 90 на виконання будівельних робіт житлового будинку по АДРЕСА_1 у замовника будівництва ОСОБА_1 виник обов`язок по сплати пайової участі.

Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію, забудовник стає власником збудованого об`єкта. ОСОБА_1 набула право власності без достатньої правової підстави, оскільки не було виконано обов`язку по сплаті пайової участі до бюджету м. Києва. 16.11.2022 року № 050/08-3401 Департамент звернувся до ОСОБА_1 з вимогою щодо отримання розрахунку та сплати пайової участі у розвитку інфраструктури м. Києва у розмірі 1 409 024,34 грн. у зв`язку з будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1 409 024,34 грн. на бюджетний рахунок бюджету розвитку спеціального фонду міського бюджету за вказаними у позовній заяві реквізитами та стягнути судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року позов Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 223 866 грн. 87 коп. на бюджетний рахунок бюджетного розвитку спеціального фонду міського бюджету: отримувач - ГУК у м. Києві, ЄДРПОУ - 37993783, код доходів 24170000, рахунок IBAN:UA0026001, банк одержувача Казначейство України (ЕАП).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витрати зі сплати судового збору у сумі 2 684 грн. 00 коп. за наступними реквізитами: отримувач: Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , банк Держказначейська служба України, м. Київ, UA0029201.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пайового внеску слід обраховувати, виходячи із площі житлового будинку 458,8 кв.м., яка зазначена у декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва, серія та номер: КВ90, договір суперфіцію; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ «Київсервісплюс»; Довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ «Київсервісплюс».

Враховуючи положення пп. 6.4.3 п. 6.4 розділу VІ Порядку, виходячи з наведеної у позовній заяві формулі та розміру нормативу одиниці створеної потужності: площа об`єкту (кв.м.) х норматив (24 397 грн.) х 2%, розмір пайового внеску при будівництві будинку площею 458,8 кв.м. має складати: 458,8 кв.м. х 24397 грн. х 2% = 223 866, 87 грн., які підлягають стягненню з відповідачки.

Не погоджуючись з рішенням суду Департаментом економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарзі зазначено, що висновок суду про те, що реєстрація права власності на будинок було здійснено шляхом об`єднання площі раніше існуючого будинку та його реконструкції, який був побудований у 1991 році, є помилковим.

Зазначає, що стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» втратила чинність.

20 серпня 2024 року через Особистий кабінет «Електронного суду» представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нікітіна-Дудікова Г.Ю. подала відзив на апеляційну скаргу в якій вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з кадастровим номером :62.039:0067 за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Згідно письмових матеріалів справи, 13.07.2020 року Департаментом з питань державного архітектурно - будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, № КВ 90 .

Відповідно до вказаної декларації дата подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт вказано - 15.06.2020 року, реєстраційний № КВ28.

Згідно декларації місце розташування об`єкта будівництва - АДРЕСА_1 кадастровий № :62.039:0067

Об`єктом за даним розрахунком є будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку, загальною площею 2 887,70 кв. м (за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2021 № 245777217).

Згідно декларації загальна площа житлового будинку становить 2 887,70 кв.м.

Право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці :62.039:0067, зареєстровано за ОСОБА_1 про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна у вигляді Інформаційної довідки №261801385 від 16.06.2021 року.

Відповідно до письмових матеріалів справи, відповідачу були направлені вимоги від 02.07.2021, 16.11.2022, 22.02.2023 року про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури м. Києва. Проте, вказані вимоги залишені без відповіді.

На дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом зазначеного об`єкта, а саме житлового будинку площею 2 887,70 кв.м., ОСОБА_1 не уклала договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Києва.

Разом з тим, в судовому засіданні, 08 травня 2024 року, представником позивача було надано пояснення про те, що у Витягу з єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно не вбачається будинок якої площі був побудований у 2020 році на підставі будівельного паспорту БП438191333 №210/20/09/010-20 вiд 2020-05-21.

Так, з 2020 року всі дозвільні документи та відомості технічної інвентаризації є у відкритому доступі та містяться на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а тому позивач не був позбавлений можливості зібрати необхідні відомості про площу фактично збудованого відповідачкою об`єкту.

З загальнодоступних відкритих відомостей вбачається наступне.

21 травня 2020 року Департаментом мiстобудування та архiтектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) був виданий будівельний паспорт БП438191333 №210/20/09/010-20 вiд 2020-05-21 на будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд.

15 червня 2020 року ОСОБА_1 зареєструвала дозвіл на виконання будівельних робіт КВ 28 щодо будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд за класом наслідків СС1 на підставі будівельного паспорту.

24 червня 2020 року ТОВ «БТІ Плюс» (виконавець Кропива Н.В.) було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа №6191, з якого вбачається, що відповідачкою було побудовано будинок площею 458,8 кв.м.

На підставі даного технічного паспорту, враховуючи обмеження по дозволеній площі забудови згідно будівельного паспорту у розмірі 500 кв.м., відповідачка 02 липня 2020 року подала декларацію про введення будинку в експлуатацію КВ90.

Однак, вказана декларація не була прийнята у зв`язку з незазначенням у ній відомостей.

13 липня 2020 року відповідач повторно подала декларацію про введення об`єкту в експлуатацію КВ90, яка була зареєстрована. У вказаній декларації міститься посилання, що будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд здійснювалось на підставі будівельного паспорту БП438191333 №210/20/09/010-20 від 2020-05-21 та містить посилання на відомості технічної інвентаризації за реєстраційним номером в ЄДЕССБ ТІ402882006.

З відомостей технічної інвентаризації за номером в ЄДЕССБ ТІ402882006 (виконавець Кропива Н.В.) вбачається, що загальна площа побудованого відповідачкою будинку складає 458,8 кв.м. Таким чином, 13 липня 2020 року відповідачкою було введено збудований нею житловий будинок площею 458,8 кв.м. І з цього моменту статус замовника будівництва у неї перестав існувати. Більше з деклараціями про початок ведення будівельних робіт чи з деклараціями про введення будинку в експлуатацію відповідачка не зверталась.

Подальша реєстрація права власності на будинок площею 2887,7 кв.м. було здійснено шляхом об`єднання площі збудованого індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд та раніше існуючого будинку, який був побудований ще у 1991 році та ОСОБА_1 не будувався.

Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КВ90, договір суперфіцію; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ «Київсервісплюс»; Довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ «Київсервісплюс».

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі 638/13683/15 від 26 травня 2020 року та у справі 917/1338/18, слід прийти до висновку, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Положеннями ст. 83 ЦПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що право приймати та враховувати докази є диспозитивними повноваженнями суду, а тому доводи апеляційної скарги про порушення процесуального права, є необґрунтованими.

Рішенням Київської міської ради від 15 листопада 2016 року № 411/1415 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Києва, який визначає механізм залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва.

Відповідно до розділу І Порядок визначає механізм залучення, розрахунку розмірів і використання коштів пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Києва та оформлення договорів пайової участі у зв`язку із здійсненням або намірам на здійснення будівництва об`єктів незалежно від їх форми власності.

Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 Порядку пайова участь є обов`язковим внеском, який замовник має сплатити до бюджету м. Києва, крім випадків передбачених Законом та цим Порядком.

Згідно пункту 4.1 розділу 4 Порядку, замовник, який здійснює або має намір здійснити нове будівництво або реконструкцію об`єктів (у разі збільшення загальної площі об`єкта) зобов`язаний до прийняття об`єкта в експлуатацію взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Києва, крім випадків передбачених законодавством та цим Порядком.

Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва-реконструкції об`єкта звернутися до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва/реконструкції. Департамент протягом 15 робочих днів з дня отримання документів надає замовнику будівництва рахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва.

Згідно пункту 4.3 розділу 4 Порядку кошти пайової участі сплачуються замовником в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва/реконструкції в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором про пайову участь. Прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію без сплати пайової участі в повному обсязі не звільняє замовника від обов`язку її сплати.

Як убачається з матеріалів справи 21 травня 2020 року Департаментом мiстобудування та архiтектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) був виданий будівельний паспорт БП438191333 No210 /20/09/010-20 вiд 2020-05-21 на будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд (а.с. 33). Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.08.2024.

15 червня 2020 року ОСОБА_1 зареєструвала дозвіл на виконання будівельних робіт КВ 28 щодо будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд за класом наслідків СС1 на підставі будівельного паспорту.

24 червня 2020 року ТОВ «БТІ Плюс» (виконавець Кропива Н.В.) було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа No6191, з якого вбачається, що відповідачкою було побудовано будинок площею 458,8 кв.м.

На підставі даного технічного паспорту, враховуючи обмеження по дозволеній площі забудови згідно будівельного паспорту у розмірі 500 кв.м., відповідачка 02 липня 2020 року подала декларацію про введення будинку в експлуатацію КВ90 (копія якої була додана до позовної заяви та міститься в матеріалах справи).

Однак, вказана декларація не була прийнята у зв`язку з незазначенням у ній відомостей. 13 липня 2020 року відповідачка повторно подала декларацію про введення об`єкту в експлуатацію КВ90, яка була зареєстрована.

У вказаній декларації міститься посилання, що будівництво індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд здійснювалось на підставі будівельного паспорту БП438191333 No210/20/09/010-20 від 2020-05-21 та містить посилання на відомості технічної інвентаризації за реєстраційним номером в ЄДЕССБ ТІ402882006. З відомостей технічної інвентаризації за номером в ЄДЕССБ ТІ402882006 (виконавець Кропива Н.В.) вбачається, що загальна площа побудованого відповідачкою будинку складає 458,8 кв.м.

Разом з тим, твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази щодо площі забудови, не відповідають дійсності, адже в декларації є посилання на відомості технічної інвентаризації №ТІ402882006 де і визначено площу забудови.

Твердження апелянта про відсутність відомостей по технічній інвентаризації, є необґрунтованими, оскільки, у долучених до матеріалів справи документах, зокрема, відомостях технічної інвентаризації №ТІ402882006 є QR-код, який містить посилання на активну сторінку порталу. Зазначений документ міститься у Реєстрі будівельної документації, підрозділ технічної інвентаризації.

Відповідно до положень п. 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Згідно з п. 3.21 ДБН - 2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому законом порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбудеться зміна основних технікоекономічних показників.

Тобто, під реконструкцією мається на увазі такий комплекс робіт, який пов`язаний з втручанням у несучі конструкції об`єкту будівництва. Тому, положення постанови КМУ №236 від 20.03.2019 року.

Відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на здійснення будівельних робіт, в тому числі, реконструкцію, виникає з моменту отримання відповідно дозволу на проведення реконструкції.

Рішенням КМР від 15 листопада 2016 року №411/1415 (з урахуванням змін, внесених на підставі рішення КМР №460/8033 від 19.12.2019 року) було затверджено «Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста Києва» (далі за текстом - Положення).

Розділом IV вказаного Положення визначений порядок залучення замовників до пайової участі. Зокрема, п. 4.1 визначає, що моментом виникнення обов`язку на сплату пайової участі є момент початку будівництва/реконструкції об`єкта.

Частиною 4 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Тобто, з викладеного чітко вбачається, що замовником є особа, яка визначена у повідомленні про початок ведення будівельних робіт.

Момент подачі повідомлення про початок ведення будівельних робіт є моментом початку будівництва. Будівництво завершується прийняттям будинку в експлуатацію, що є підставою для реєстрації права власності. Отже, правовий статус замовника існує з моменту початку будівництва і до моменту введення будинку в експлуатацію.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750).

Пунктом 11 цього порядку визначено, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Порядок реєстрації декларації унормовано пунктами 17-22 цього Порядку.

Право власності на будинок площею 2887,7 кв.м. було здійснено шляхом об`єднання площі збудованого індивідуального (садибного) житлового будинку та господарських споруд та раніше існуючого будинку, який був побудований ще у 1991 році (довідка про показники була додана до матеріалів справи) та ОСОБА_1 не будувався.

Це вбачається з з Інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КВ90, договір суперфіцію; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ «Київсервісплюс»; Довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 01.12.2020, видавник: ТОВ «Київсервісплюс».

Згідно даних цієї декларації визначено загальну площу будинку (за результатами технічної інвентаризації) - 458,8 кв.м, житлова площа, із цих даних судом першої інстанції обраховано розмір пайового внеску.

Даних про скасування декларації про готовність до експлуатації об`єкта за, визнання недійсною, виправлення помилки тощо матеріали справи не містять, відтак висновок суду першої інстанції є правильним.

В той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду (№643/21744/19 від 14 грудня 2021 року) судом зазначено наступне.

«Зі змісту статті 40 Закону № 3038-VI, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та на момент звернення з цим позовом до суду, випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування.

Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких суд може виникнути лише щодо їх розміру.

Разом з тим, 01 січня 2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-IX, якими статтю 40 Закону № 3038-VI виключено.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. За змістом цього Закону та прикінцевих та перехідних положень до нього, з 01 січня 2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх виконання, є лише договори про пайову участь, укладені до 01 січня 2020 року (п. 31- 36).

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду визначила, що якщо договір про пайову участь не був укладений у період дії відповідної норми закону, то зобов`язати укласти договір (що було предметом позову у даній справі) є неналежним способом захисту порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові визначила, що якщо договір про пайову участь не був укладений у період дії відповідної норми закону, то зобов`язати укласти договір (що було предметом позову у даній справі) є неналежним способом захисту порушеного права.

Для того, щоб в органу місцевого самоврядування виникло право на стягнення безпідставно набутих коштів у вигляді пайового внеску на розвиток інфраструктури населеного пункту, у замовника будівництва має виникнути такий обов`язок, тобто такі зобов`язання мали існувати і виникнути до внесення змін у законодавство.

Важливим моментом, на який звертає увагу Велика Палата Верховного Суду є те, що зобов`язання щодо сплати пайової участі мали існувати і мали виникнути до внесення змін у законодавство.

Обов`язок перерахування протягом 2020 року замовниками будівництва на земельній ділянці у населеному пункті до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.»

Враховуючи викладене вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що стаття 40 Закону №3038-УІ, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (діяла на час виникнення правовідносин).

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 рокубез змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) -залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна