ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/95/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Дубляк К.С., заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи - Вітренко А.П., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Київська міська державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції в період з 28 квітня 1986 року по 16 травня 1986 року під час служби у військовій частині № НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, вказував, що в період з 11 травня 1984 року по 16 травня 1986 року він проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 , що знаходилася у АДРЕСА_1 та з 28 квітня 1986 року по 16 травня 1986 року брав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вказує заявник, для отримання посвідчення ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС, йому необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку № 551 від 11 липня 2018 року, однак в архівних структурах, де повинні б були находитися відомості про його участь у ліквідації аварії, такі документи відсутні.

Оскільки отримати такі документи заявник не може, він звернувся до суду із вказаною заявою.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2023 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року відкрито провадження у справі розгляд справи призначено на 24 квітня 2024 року.

18 квітня 2024 року Міністерство оборони України подало до суду заяву, в якій просило закрити провадження у справі, мотивуючи це тим, що (1) заяви про встановлення фактів можуть бути предметом судового розгляду, за умови, якщо не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Однак Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачений позасудовий порядок встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; (2) заяви про встановлення фактів можуть бути предметом судового розгляду, за умови, якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Представник заінтересованої особи вказує, що заявник скористався позасудовим порядком встановлення юридичного факту шляхом звернення до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, де отримав архівну довідку про те, що в наказах командира військової частини НОМЕР_1 , у якій проходив військову службу заявник, не відображено його вибуття (прибуття) на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інформація щодо про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС в архівних документах військової частини НОМЕР_1 відсутня. Таким чином, на думку заінтересованої особи, за наслідками звернення до позасудового способу встановлення юридичного факту заявник отримав документ про відсутність у офіційних документах військової частини НОМЕР_1 , які перебувають у розпорядженні Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформації про його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; (3) відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

24 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 06 червня 2024 року.

06 червня 2024 року представник Київської міської державної адміністрації подав письмові пояснення, у яких зазначив, що за інформацією управління соціального захисту населення кожного району міста Києва ОСОБА_1 не звертався за визначенням статусу та видачою посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто не скористався позасудовим порядком встановлення факту, за визнанням якого він звернувся до суду, і який передбачений Законом № 796-ХІІ. Також представник КМДА зазначив, що заявник, скориставшись позасудовим порядком встановлення юридичного факту шляхом звернення до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, отримав архівну довідку про те, що в наказах командира військової частини НОМЕР_1 , у якій проходив військову службу заявник, не відображено його вибуття (прибуття) на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інформація щодо про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС в архівних документах військової частини НОМЕР_1 відсутня.

Крім цього, звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 червня 2024 року відкладено розгляд справи на 25 червня 2024 року, викликано для допиту в судове засідання як свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 25 червня 2024 року свідок ОСОБА_2 надав свідчення, свідок ОСОБА_3 не прибув.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 18 вересня 2024 року, призначено допит свідка ОСОБА_3 в режимі відеоконференції в приміщенні суду.

Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року відкладено розгляд справи на 30 жовтня 2024 року, призначено допит свідка ОСОБА_3 в режимі відеоконференції в приміщенні суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, дійшов таких висновків.

Як слідує зі змісту заяви, заявник просить встановити факт його участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції в період з 28 квітня 1986 року по 16 травня 1986 року під час служби у військовій частині № НОМЕР_1 .

Зазначає, що для отримання посвідчення ліквідатора аварії на Чорнобильській атомній електростанції йому необхідно отримати (1) довідку про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження; (2) довідку архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.

З метою отримання зазначених документів заявник звертався до Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, яким заявнику надано архівну довідку № 179_2Т-1174/1276 від 07 серпня 2023 року, згідно з якою «В наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період з 26 квітня 16 травня 1986 року вибуття (прибуття) ОСОБА_1 у відрядження, в тому числі на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не відображено. Інформація про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС в архівних документах військової частини НОМЕР_1 відсутня. Фінансові документи на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям строкової служби на зберігання до відділу не надходять, оскільки мають короткий термін зберігання».

Посилаючись на неможливість одержати чи відновити документи, що підтверджують факт, заявник звернувся до суду із цією заявою, вказуючи, що встановлення факту його участі у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС йому необхідно для отримання пільг, передбачених для учасників ліквідації наслідків аварії.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Частиною першої статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є зокрема учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Відповідно до статті 10 цього Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Перелік цих документів визначено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категорія громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі - Порядок № 551.

Пунктом 11 Порядку № 551 визначено, що посвідчення ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються уповноваженими органами за поданням районної державної адміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами.

Отже, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник. Тому ОСОБА_1 має можливість одержати документ, що засвідчує цей факт, звернувшись до вищевказаних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Як пояснив заявник та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 не звертався уповноважених органів державної влади та органів місцевого самоврядування з метою одержання документа, що засвідчує факт його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та підтверджує його статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 визначено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, у випадку, якщо уповноважений орган отримав від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте відмовив заявнику, він може оскаржити такі дії до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на викладене, провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частин першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 19, 255, 256, 258, 260, 353, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 753/19752/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Київська міська державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2024 року.

Суддя О.В. Якусик