Справа № 308/6779/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

представника позивача адвоката Бордюк М.Й.

представників відповідачів Олексій В.В., Будюх Д.Є., Роман М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, в режимі відеоконференції із Червоноградським міським судом Львівської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на її користь на відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що їй спричинена моральна шкода протиправними діяннями (діями і бездіяльністю) органами державної влади, а саме Службою безпеки України, Національною поліцією та Прокуратурою України, внаслідок встановленої незаконності прийнятих рішень, систематичної протиправної бездіяльності відносно розслідування кримінального провадження по одному й тому ж факту за № 0002097 внесеного до ЄРДР 17.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 190 КК України та за № 0004120 внесеного до ЄРДР 26.11.2016р. за ч.1 ст.190 КК України, 14.09.2017 року перекваліфікованого на ч.5 ст. 191 КК України, надмірно тривалого і неефективного досудового розслідування кримінального провадження, у якому визнана потерпілою, внаслідок чого змушена більше 5-х років переносити душевні страждання.

Вказує, що станом на 28.05.2010р. в м. Ужгороді нею було передано 34 000 дол. США (23.07.2007 р.- 20 000 грн. на той час 4 000 доларів США та згодом додатково 30 000 дол. США - 28.05.2010 р.) ОСОБА_2 - батьку ОСОБА_3 , який представляв його інтереси на підставі наявної у нього довіреності, та які він повинен був передати ОСОБА_3 як забудовнику будинку за теперішньою адресою по АДРЕСА_1 , у якому, відповідно до договору про дольову участь у будівництві цього житлового будинку від укладеного між нею, ПП «Піраміда та СПД ФО ОСОБА_3 вона мала отримати 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , однак не отримала її до сьогодні.

Будинок по АДРЕСА_1 , у якому вона мала отримати квартиру був збудований та вже давно зданий в експлуатацію, проте квартира їй не передана, акт прийому-передачі квартири не складений і їй не вручений, хоч дія вищевказаного договору не припинена, як і не повернуті кошти.

Зазначає, що наведене свідчить про привласнення ОСОБА_4 за співучасті його сина ОСОБА_3 її грошовими коштами в особливо великих розмірах - 34 000 дол. США, позаяк, як стало відомо вони так незаконно і не були ними оприбутковані, як її внесок за квартиру, що свідчить про присвоєння ними коштів.

Вперше із заявою про вчинення злочину в Ужгородське MB ГУ МВС у Закарпатській області вона звернулася в квітні 2013 р. Лише після її скарги до слідчого судді та ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2013 року було внесено відомості до ЄРДР за №0002097 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, досудове розслідування по якому розпочинала міліція, а завершував слідчий відділ УСБУ у Закарпатській області разом з іншими епізодами справи.

29.08.2013 року вона звернулась зі скаргою на відсутність процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні. Через рік із повідомлення прокурора м. Ужгорода від 12.05.2014 року дізналась, що проведення досудового розслідування цього кримінального провадження вже здійснюється не СВ Ужгородського MB УМВСУ у Закарпатській області, а СВ УСБУ у Закарпатській області.

20.05.2014 року вона звернулась зі скаргою на неефективність досудового слідства СВ УСБУ у даному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого УСБУ від 08.09.2014р. вказане кримінальне провадження було закрито в т.ч. по факту шахрайського заволодіння її коштами в розмірі 34 000 дол. США, які вона оплатила в якості плати за квартиру. Приймаючи рішення про закриття цього кримінального провадження, слідчий УСБУ вказав у постанові, що оскільки факт передачі грошей підтверджується розпискою та нотаріальною заявою ОСОБА_5 і в ході розслідування останній підтвердив факт отримання від неї цих коштів то назване є свідченням того, що в даному випадку відсутня така кваліфікуюча ознака як обман чи зловживання довірою при заволодінні цим майном, а відтак кримінальне провадження за ч. 3 ст. 190 КК України підлягає закриттю.

27.09.2014 року вказана постанова нею була оскаржена слідчому судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року, у її скарзі відмовлено та таку залишено без змін апеляційним судом Закарпатської області 18.11.2014 року.

Враховуючи наведене, вона звернулася із заявою від 27.10.2016 р. в Ужгородський ВП ГУ НП у Закарпатській області про відкриття кримінального провадження по вказаному факту вже не за ознаками кримінального правопорушення у вигляді шахрайства, а за ч.5 ст. 191 КК України, тобто по факту привласнення ОСОБА_4 за співучасті ОСОБА_3 коштами в особливо великих розмірах (ч.5 ст. 191 КК України). Про результати вказаної заяви повідомлена у встановленому законом порядку шляхом надання витягу з ЄРДР не була. 19.12.2016 року звернулась із скаргою щодо не внесення відомостей до ЄРДР та не повідомлення її про результати розгляду заяви.

Лише за результатами відповідей на скарги, дізналась, про внесення відомостей до ЄРДР за № 0004120 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, відкритого за її заявою 26.11.2016р. слідчим СВ Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області, тобто кримінальне провадження знову було відкрито за ст. 190 КК (шахрайство) правда навіть не за ч. 3, а за ч. 1 ст. 190 КК, при тому, що попередня постанова про закриття кримінального провадження № 0002097 по факту передбаченому ч. 3 ст. 190 КК, яка виносилась слідчим УСБУ не скасована.

За її клопотанням від 25.03.2017р., постановою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури від 14.09.2017р. який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному проваджені ОСОБА_6 через майже пів року, було здійснено перекваліфікацію цього кримінального правопорушення з ч.1 ст. 190 КК України на ч.5 ст. 191 КК України.

У вказаному вище клопотанні від 25.03.2017р. окрім проведення перекваліфікації, вона просила керівника Ужгородської місцевої прокуратури та начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області провести ряд слідчих дій, зокрема про допит свідків, які безпосередньо брали участь, чи яким було відомо про передачу нею коштів Полякам, та їх подальшу долю; допит ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , з переліком питань, які необхідно було поставити їм; вилучити у встановленому законом порядку і приєднання до матеріалів справи всю бухгалтерську документацію пов`язану із будівництвом вказаного будинку по АДРЕСА_1 та сплатою інвесторами коштів згідно договорів про дольову участь у його будівництві, в т.ч. по квартирі АДРЕСА_2 про яку йдеться, зокрема і касові документи щодо оприбуткування коштів які надійшли від неї; встановити банківські рахунки ОСОБА_3 та перевірити чи здавалися ним готівкові кошти які (він отримував від інвесторів в якості внесків по договорах щодо дольової участі в будівництві будинку в т.ч. і від позивача; проведення документальної ревізії у СПД - ФО ОСОБА_3 з приводу внесених нею коштів відповідно до названого договору та їх використання, та інше.

Розглянувши це клопотання, слідчий ОСОБА_8 своєю постановою від 04.04.2017р., задовольнив його частково, та з усього вище переліченого вирішив допитати тільки ОСОБА_7 , а у решті відмовив, в т.ч. і в перекваліфікації кримінального правопорушення, яку 14.09.2017р. здійснив процесуальний прокурор.

02.05.2018 року вона звернулась зі скаргою до Народного депутата України щодо бездіяльності слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець Ю.В. який здійснював процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, про скерування з даного приводу депутатського звернення.

23.02.2019 року звернулась зі скаргою до Генерального прокурора України та інших щодо бездіяльності слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець Ю.В. який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

17.12.2019 року звернулась зі скаргою на особистому прийомі до начальника ГУНП у Закарпатській області з приводу бездіяльності слідчого Ужгородського ВП.

На скарги отримувала відповіді про те, що досудове розслідування та процесуальне керівництво не в повній мірі відповідають основним принципам КПК України. За допущені порушення перед керівником Ужгородської місцевої прокуратури ініційовано вирішення питання про застосування до процесуальних керівників заходів впливу, передбачених Законом.

05.05.2021 року звернулась із скаргою до прокурора вищого рівня щодо порушення розумних строків у даному кримінальному провадженні, на яку на час подання позову відповіді не отримано. На сьогодні кримінальне провадження триває. Підозри не пред`явлено.

Позивач вказує, що згідно ст. 28 КПКУ та ст.6 ЄКПЛ, п`ятирічний строк останнього кримінального провадження № 0004120 по подіях (передача грошей) які мали місце у 2006 році (15 років назад) не може вважатись розумним, а право на розслідування цього кримінального провадження в розумний строк вона мала і має, і таке її право системно і постійно порушується, що приводить до душевних страждань, які зумовлені тривалою невизначеністю спірних правовідносин та відсутністю протягом усіх цих років захисту її порушених прав у кримінальному порядку. Загалом же строк кримінальних проваджень по одному і тому ж факту за № 0002097 та за №0004120 разом становить 6 років.

Водночас, відповідно до санкції ч. 5 ст. 191 ККУ, за це діяння передбачена відповідальність позбавлення волі від семи до дванадцяти років, а відтак згідно із ч.6 ст. 12 ККУ, є особливо тяжким злочином, строк притягнення до кримінальної відповідальності у якому 15 років, який спливає.

Факт отримання коштів відбувся у 2007 та 2010 роках, а відтак строк розпочався саме тоді.

Позивач вказує, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є діяння посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків та їх неналежного виконання, зокрема бездіяльність відносно розслідування кримінального провадження, надмірна тривалість і неефективність досудового розслідування кримінальної справи.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин: необхідністю відвідування органів досудового розслідування: неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації, тощо.

Крім того, як на підставу для відшкодування шкоди посилається і на те, що станом на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому вона є потерпілим в тому числі через заволодіння її майном, як акціонера, триває. Тобто, відсутні обґрунтування того, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння майнової шкоди позивачу (позитивний процесуальний обов`язок).

Вказує, що вона змушена переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність як Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області, який є підрозділом відповідача, Ужгородської окружної прокуратури (раніше Ужгородська місцева прокуратура), яка здійснює організацію та процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, так і УСБУ у Закарпатській області, що є органами державної влади. Вказані органи внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків не вживали заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винного у заволодінні її майном до відповідальності. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів. З урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких вона зазнала, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір завданої їй моральної шкоди в сумі 150 000 грн.

Процесуальні дії по справі та позиція учасників процесу

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2021 року позовну заяву залишено без руху. 08.06.2021 року позивачем було усунуто зазначені в ухвалі недоліки (т.1, а.с.78-79).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (т.1, а.с.85-86).

07 липня 2021 року від відповідача Управління Служби безпеки України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази надіслання такого іншим учасникам справи. У відзиві, відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що оцінка позовних вимог здійснювалася виключно у частині здійснення досудового розслідування слідчими слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області у кримінальному провадженні № 0002097 у відповідний період, в розрізі зазначених позивачем обставин, які, на її думку, є підставами для задоволення позову та свідчать про протиправні дії (бездіяльність) з боку слідчих СВ Управління.

Як зазначає позивач позовні вимоги у даній справі пов`язані із проведенням досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0002097 (розпочато 24.05.2013) та № 0004120 (розпочато 26.11.2016).

Слідчі СВ УСБУ в Закарпатській області не здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004120. Відповідно, Управління не володіє відомостями про хід та обставини такого розслідування, а також про обставини та підстави прийняття у даному провадженні відповідних рішень, до прийняття яких стосунку не має. У зв`язку з цим у Відповідача-2 об`єктивно відсутні заперечення, а також доводи чи міркування щодо позовних вимог ОСОБА_1 , пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0004120. Управління у цій частині позову є неналежним відповідачем.

Натомість, з приводу позовних вимог ОСОБА_1 , пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0002097 вказано, що слідчі СВ УСБУ, за відповідним дорученням прокурора Закарпатської області, здійснювали досудове розслідування у даному кримінальному провадженні виключно у період з 30.01.2014 по 08.09.2014.

Враховуючи наведене у Відповідача-2 також об`єктивно відсутні заперечення, а також доводи чи міркування щодо позовних вимог ОСОБА_1 , пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0002097, яке здійснювали слідчі іншого правоохоронного органу в період, що передував прийняттю 29.01.2014 прокурором Закарпатської області, в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України, рішення про доручення слідчим СВ УСБУ здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні та фактичній передачі 30.01.2014 матеріалів кримінального провадження на адресу СВ УСБУ.

Управління не володіє відомостями про фактичні, дійсні обставини здійснення слідчими іншого правоохоронного органу такого досудового розслідування у період до 29-30.01.2014, в т.ч. про обставини прийняття у даному кримінальному провадженні відповідних рішень, до прийняття яких у такий «попередній» період СВ УСБУ стосунку об`єктивно не має.

Матеріали кримінального провадження №0002097 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 358 КК України, отримано 30.01.2014 з прокуратури Закарпатської області (на той час) на адресу СВ УСБУ «для організації подальшого досудового розслідування».

У даному випадку підслідність у вказаному кримінальному провадженні за СВ УСБУ була визначена постановою прокурора Закарпатської області від 29.01.2014 про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України.

Попередньо досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснювали слідчі СВ Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області та СУ УМВС України в Закарпатській області.

До ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), які розслідувались в рамках вказаного вище кримінального провадження, внесені 24.05.2013 слідчим СВ Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області.

Після отримання 30.01.2014 матеріалів кримінального провадження № 0002097 та прийняття його до свого провадження слідчим, в подальшому, слідчим СВ УСБУ проводилось відповідне досудове розслідування, яке було закінчене 08.09.2014 в одній із форм, передбачених ст. 283 КПК України. Зокрема, 08.09.2014 слідчим СВ УСБУ прийняте рішення про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, тобто на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, про що слідчим винесено постанову та письмово було поінформовано на адресу позивача за вих. № 58/6/3779 від 08.09.2014.

Не погоджуючись з прийнятим слідчим СВ УСБУ рішенням про закриття кримінального провадження позивач 28.09.2014 оскаржила дане рішення (постанову) слідчого до Ужгородського міськрайонного суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 у справі №308/12489/14-к відмовлено у задоволенні скарги позивача на вказану постанову слідчого СВ УСБУ від 08.09.2014 про закриття кримінального провадження. Дана ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 у справі № 308/12489/14-к залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2014.

У своїй ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив «...слідчий з урахуванням вимог ч. 1 ст. 284 КПК України виніс законну та обґрунтовану постанову».

При цьому, апеляційний суд також надав оцінку твердженням позивача про нездійснення слідчим і СВ УСБУ (при закритті кримінального провадження) перевірки та ненадання правової оцінки щодо наявності ознак кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 191 КК України. Апеляційний суд зазначив: «...Позивачу (апелянту) необхідно звернутися до суду в порядку ст. 303 КПК України (оскарження рішення, дій чи бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 КК України)». По теперішній час вказана постанова слідчого СВ УСБУ про закриття кримінального провадження № 0002097 від 08.09.2014 не скасована.

Протягом вказаного періоду позивач із заявами чи повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 191 КК України, встановленим порядком безпосередньо на адресу УСБУ (або СВ УСБУ) не зверталася.

Крім цього, за період здійснення слідчими СВ УСБУ досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002097 (з 30.01.2014 по 08.09.2014) також відсутні факти: оскарження позивачем (або іншою уповноваженою особою/представником), в порядку ст.ст. 303, 304 КПК України, дій чи бездіяльності слідчих СВ УСБУ у даному кримінальному провадженні (в т.ч, щодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 191 КК України); оскарження позивачем (або іншою уповноваженою особою/представником), в порядку ст. 308 КПК України, недотримання розумних строків слідчими СВ УСБУ під час досудового розслідування у такому кримінальному провадженні.

Також стан здійснення слідчими СВ УСБУ досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002097 неодноразово вивчався у прокуратурі Закарпатської області (процесуальними керівниками). За результатами вивчення зауваження щодо стану досудового розслідування, його ефективності або надмірної тривалості на адресу УСБУ (або СВ УСБУ) не надходили.

З огляду на викладене твердження позивача про те, що слідчі СВ УСБУ «внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків не вживали заходів до завершення цього кримінального провадження з притягненням винного у заволодінні майном до відповідальності» відповідач вважає безпідставним (т.1, а.с.91-119).

12 липня 2021 року на адресу суду від відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази направлення такого учасникам справи. У відзиві, відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Сам факт наявності ухвал суду на процесуальні дії слідчих, не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів поліції процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Бездіяльність органу досудового розслідування (щодо неповноти вчинення слідчих дій, тощо) є предметом оскарження відповідно до статті 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, є правом сторони кримінального провадження і за своєю сутністю є механізмом здійснення судового контролю під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Вказує, що позивачем жодних доказів про завдання йому моральної шкоди (моральних страждань), вини осіб та встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обґрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача викладених в позовній заяві (т.1, а.с.120-127).

29 липня 2021 року на адресу суду від відповідача Закарпатської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, до якого додано докази його направлення учасника справи. У відзиві, відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що свої вимоги позивач мотивує тим, що їй було нанесено моральну шкоду внаслідок бездіяльності відносно розслідування кримінального провадження за № 0002097 та №04120, що на думку позивача виразилось у надмірно тривалому і неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження, у якому вона визнана потерпілою. Також вимоги обгрунтовує бездіяльністю слідчих та правоохоронних органів, вважаючи також незаконними їх процесуальні рішення. Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилається заявник, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Скарги позивачки на бездіяльність слідчих та правоохоронних органів свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає заявник, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту ч. 6 ст. 1176 ЦК України.

Виходячи з матеріалів позовної заяви, заявником наведено лише перелік обставин, які, на його переконання, свідчать про незаконність і протиправність дій (бездіяльності) працівників прокуратури. Так, позивачкою не надано доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та заподіяної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 150000 грн. Адже, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивачка має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) вона зазнала, та яке саме її матеріальне вираження. Недоведеність зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього позивачка повинна була надати достатні докази на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди саме органом досудового розслідування та прокуратурою, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З позовної заяви вбачається, що позивачка скористалася виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернулася до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого щодо розгляду її клопотання щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закриття кримінального провадження.

Позивачкою не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст. 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Таким чином, позивачкою не доведено факт спричинення їй моральної шкоди.

Крім того, вказує, що відповідно до обраного позивачем способу захисту щодо відшкодування шкоди невірно визначено суб`єктний склад сторін. Так, позивачем при визначенні відповідачів зазначено: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області та Закарпатську обласну прокуратуру та фактично перекладено матеріальну відповідальність на конкретний державний орган, що не відповідає діючому законодавству. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з ч.3 п.4 зазначеного Положення саме органи Державної казначейської служби України здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, у даному спорі належним відповідачем має бути Держава України в особі Державної казначейської служби України (т.1, а.с.135-163).

Відповідач у прохальній частині відзиву було заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву поважною та поновити його, з огляду на значну завантаженість у роботі, наявністю значної кількості вихідних днів. Враховуючи наведені обставини, керуючись ст. 120, ч.1 ст. 127 ЦПК України суд вважає за можливе поновити строк на подання даного відзиву.

04.08.2021 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача УСБ України в Закарпатській області, до якого додано докази направлення учасникам справи. Вказує, що у своєму позові просить стягнути з Державного бюджету України на її користь на відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн. Вказана позовна вимога відповідає приписам процесуального права, практиці застосування вимог матеріального та процесуального права національними, судами, а також способу у який визначено стягнення справедливої сатисфакції у разі задоволення відповідної заяви у ЄСПЛ. Позовні вимоги у цій справі, як вже вказано, не до самих Відповідачів, а до Держави, яка і повинна їх контролювати, щоб самій не нести збитків, внаслідок їх протиправних діянь (дій і бездіяльності). Позивач посилається на положення ст.1173, 1174 ЦКУ, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу незалежно від наявності вини, тобто ступінь вини врахуванню не підлягає. Тому ступінь вини кожного відповідачів у цій справі, де вимога про стягнення коштів з Держави за сукупністю діянь усіх відповідачів та загальною тривалістю кримінального провадження, незалежно від строку здійснення кримінального провадження одним з відповідачів, - істотного значення немає. У своєму відзиві відповідач не заперечує доводів позивача як щодо 5 річної тривалості кримінального провадження № 0004120, так і загального 6-ти річного строку тривалості кримінальних проваджень по одному і тому ж факту за № 0002097 та за № 0004120, а відтак відповідачем не спростовано загальної надмірної тривалості кримінального провадження, в сукупності невиконання своїх службових обов`язків та їх неналежного виконання, зокрема бездіяльність відносно розслідування кримінального провадження. Таким чином, доводи цього відповідача не заслуговують на увагу.

У відзиві зосереджено спростування бездіяльності та надмірної тривалості одним з відповідачів УСБУ, хоча ступінь вини цього відповідача значення не має і у даному відзиві не спростовано доводів позивача про завдану їй моральну шкоду загальною надмірною тривалістю кримінальних проваджень, в сукупності невиконання своїх службових обов`язків та їх неналежного виконання, та зокрема бездіяльність відносно розслідування кримінальних проваджень (т.1, а.с.169-175).

26.08.2021 та 31.08.2021 позивачем подано відповідь на відзив відповідача ГУНП в Закарпатській області та Закарпатської обласної прокуратури, до якого долучено докази направлення такого учасникам справи. Вказує, що вказані доводи, щодо завдання їй моральної шкоди відповідачами, а також заперечення розміру відшкодування такої, не спростовують обґрунтувань позову про завдану їй моральну шкоду діяннями відповідача. З метою підтвердження моральних страждань та переживань, які вона змушена була переносити і переносить, внаслідок таких протиправних діянь відповідачів, а відтак і розміру грошового відшкодування такої моральної шкоди, подала клопотання про проведення у справі судово-психологічної експертизи.

Те, що певними рішеннями в межах КПК України, хоч конкретно і не прописана протиправна бездіяльність відповідачів, однак зазначене ніяк не свідчить, що такі їх діяння були правомірні, зокрема і в частині невиконання обов`язку щодо дотримання розумних строків досудового розслідування, проведення його ефективно, повно, всебічно і об`єктивно, за що відповідає цей відповідач, а також організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням, в розумний строк за який відповідає інший відповідач. Проте, вже фактом скасування оскаржуваних позивачем постанов про закриття кримінального провадження, тощо підтверджуються незаконні рішення Відповідачів, так як законні рішення скасовані бути не могли, а те що такі рішення скасовувались як незаконні та необґрунтовані, - ними визнається. Позов обґрунтований саме сукупністю обставин: тривалість розслідування, бездіяльність та незаконні рішення у їх взаємозв`язку, і зокрема, порушення розумних строків розслідування, бездіяльність прокурорів у справі, а не окремо одним чи двома незаконними рішеннями слідчого, прокурора, оцінка яким вже і надана самими прокурорами і слідчими суддями, які скасовували їх як незаконні.

Щодо доводів про те, що належним відповідачем нібито має бути Державна казначейська служба України, то вважає такі помилковими. Так, Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належною відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Таким чином, не залучення відповідачем ДКСУ, не вказує на необґрунтованість позову, а доводи про те що саме ДКСУ є належним Відповідачем не містять правового підґрунтя (т.1, а.с.176-187, 196-204).

06.09.2021 позивачем подано до суду письмове клопотання про виклик свідків (т.1, а.с.208-209).

09.09.20214 року представником відповідача УСБУ в Закарпатській області подано заперечення проти клопотання про витребування доказів, а саме: з архіву УСБУ в Закарпатській області витребувати матеріали кримінального провадження № 0002097 (т.1, а.с.210-214).

09.09.20214 року представником відповідача УСБУ в Закарпатській області подано заперечення проти клопотання позивача про допит свідків (т.1, а.с.215-216).

09.09.20214 року представником відповідача УСБУ в Закарпатській області подано заперечення проти клопотання позивача про призначення судово-психіатричної експертизи (т.1, а.с.217-219).

Протокольною ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2021 року на підставі ч.4 ст. 183 ЦПК України клопотання про виклик свідків повернуто заявнику без розгляду, оскільки подане без додержання вимог ч.2 ст.91 ЦПК України, а саме, не зазначено обставин, які можуть підтвердити свідки.

У підготовчому судовому засіданні 17.09.2021 року представник позивача підтримав клопотання, яке наведено у прохальній частині позовної заяви, та просив витребувати з архіву УСБУ у Закарпатській області закрите кримінальне провадження №0002097 за ознаками ч.3 ст. 190 КК України.

Протокольною ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2021 року постановлено про повернення такого заявнику, враховуючи, що таке не відповідає вимогам передбаченим ч.2 ст. 84 ЦПК України, застосовуючи аналогію, на підставі ч.4 ст. 117 ЦПК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи (т.1, а.с.227-228).

У судовому засіданні 19.10.2021 представник позивача - Острик С.О. підтримав позовні вимоги, пояснення та обгрунтування навів аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначив, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004120 триває, про підозру нікому не повідомлено. Вказав що тяганина, тривалість розслідування, бездіяльність та незаконні рішення у їх взаємозв`язку, і зокрема, порушення розумних строків розслідування, спричинює позивачу моральну шкоду, яку вона визначила в розмірі 150 000 грн. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В. у судовому засіданні 19.10.2021 щодо позову заперечив, пояснення надав аналогічні викладеним у поданому відзиві. Зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. Сам факт наявності ухвал суду на процесуальні дії слідчих, не свідчить про протиправність дій відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів поліції процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні 19.10.2021 представник Управління Служби безпеки України в Закарпатській області Семенов О.О. щодо позову заперечив, з підстав які викладені у відзиві. Вважає, що вимоги позивача не доводяться матеріалами справи, судами не встановлено фактів надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальних провадженнях про які вказує позивач у позові. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури Роман М.С. у судовому засіданні 19.10.2021 проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві. Окрім того вказав, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Скарги позивачки на бездіяльність слідчих та правоохоронних органів свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України. Позивачкою не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, відтак не доведено факт спричинення їй моральної шкоди. Крім того, вказує, що позивачем невірно визначено суб`єктний склад сторін, і на те, що у даному спорі належним відповідачем має бути Держава України в особі Державної казначейської служби України. В задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2021 року клопотання позивача про призначення судово-психологічної експертизи задоволено. Призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (місцезнаходження: 79024, м. Львів, вул. Липинського, 54) На час проведення експертизи зупинено провадження у справі (т.1, а.с.243-247).

05 квітня 2022 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи №308/6779/21 із супровідним листом в.о. директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Марії Зелінської від 10.03.2022 №5680 про повернення матеріалів цивільної справи №308/6779/21 без виконання, у зв`язку із звільненням експерта-психолога ОСОБА_9 із займаної посади. Також додано Акт №2 повідомлення про неможливість надання висновку №5680 від 10.03.2022 року (т.2, а.с.5-8).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2022 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди. (т.2, а.с.9).

14.06.2022 року до суду від позивача поступило клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи (повторне) (т.2, а.с.33-41).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.08.2022 року Клопотання позивача задоволено частково. Призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, судово-психологічну експертизу, проведення якої доручити експертам Рівненського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (місцезнаходження: 33013, м.Рівне, вул. Небесної Сотні, 10). На час проведення експертизи зупинено провадження у справі (т.2, а.с.75-78).

02 листопада 2022 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи №308/6779/21 із супровідним листом зав. відділення ОСОБА_10 за №5293/17/вих.-22/ЛЕП від 26.10.2022 року, у якому повідомлено про неможливість проведення судово-психологічної експертизи у зв`язку із тим, що у Рівненському відділенні Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України відсутній фахівець за вказаною експертною спеціальністю (т.2, а.с.80-81).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди. (т.2, а.с.83).

22.02.2023 до суду від позивача поступило клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи (повторно) (т.2, а.с.114-118).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2023 року клопотання позивача задоволено частково. Призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Київського експертно-дослідного центру» (місцезнаходження: м. Київ, провулок Рильський, 10, офіс 14, ). На час проведення експертизи зупинено провадження у справі (т.2, а.с.144-147).

05.09.2023 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи №308/6779/21 із супровідним листом директора ТОВ «Київського експертно-дослідного центру» Рильчук Г.І. за №15358 від 08.08.2023 року, у якому повідомлено про залишення ухвали суду про призначення судової експертизи без виконання, у зв`язку із тим, що не надійшла оплата за проведення експертизи (т.2, а.с.157-161).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2023 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди. (т.2, а.с.163).

24.10.2023 до суду від позивача ОСОБА_1 поступило клопотання про призначення у справі судової психологічної експертизи в іншій експертній установі (т.2, а.с.171-176).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2023 року призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95). На час проведення експертизи зупинено провадження у справі (т.2, а.с.185-188).

20.09.2024 року на адресу суду надійшли матеріали цивільної справи №308/6779/21 із супровідним листом начальника Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» за №1509 від 16.09.2024 року, у якому повідомлено про залишення ухвали суду про призначення судової експертизи без виконання, у зв`язку із тим, що не надійшла оплата за проведення експертизи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2024 року поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні 26.11.2024 представник позивача - Бордюк М.Й. підтримав позовні вимоги, зазначив, що позов обгрунтований, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є діяння посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків та їх неналежного виконання, зокрема бездіяльність відносно розслідування кримінального провадження, надмірна тривалість і неефективність досудового розслідування кримінальної справи. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин: необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Крім того, як на підставу для відшкодування шкоди посилається і на те, що станом на час розгляду справи досудове розслідування у кримінальному провадженні, в якому позивач є потерпілим триває. Тобто, відсутні обґрунтування того, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння майнової шкоди позивачу. Вказує, що позивач змушена переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність, загалом строк кримінальних проваджень по одному і тому ж факту становить понад вісім років. Просить позов задовольнити.

02.12.2024 до суду від позивача ОСОБА_1 поступило клопотання про приєднання до матеріалів справи: копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2023р. у справі №308/13998/18 про скасування постанови слідчого СВ Ужгородського РУП у Закарпатській області від 12.08.2022р. про закриття кримінального провадження за №0004120 від 26.11.2016; копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду 3aкарпатської області 22.03.2024 y справi №308/13998/18 пpo скасування постанови слідчої СВ Ужгородського РУП у Закарпатській області від 14.09.2023р. про закриття кримінального провадження за №0004120 від 26.11.2016р.; копію повідомлення слідчої від 04.06.2024 про продовження проведення досудового розслідування; копію постанови Верховного Суду України від 23.10.2024 у цивільній справі №308/705/21 про стягнення коштів; копії відповідей на скарги з Ужгородського РУП у Закарпатській області від 27.04.2023, ГСУ НПУ від 13.04. та 4.05.2023, Ужгородської окружної прокуратури від 10.04. та 14.04.2023, Закарпатської обласної прокуратури від 17.04. та 3.05.2023, Офісу Генпрокурора України від 10.04. та 24.04.2023, від Уповноваженого ВР з прав людини від 12.04.2023р, народного депутата України Цимбалюка М.М. від 12.04.2023. До клопотання додано докази його направлення учасникам справи.

Щодо вказаного клопотання слід зазначити наступне.

Положеннями ч. ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами першою та другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, строк на подання відповідних клопотань, є процесуальним строком, який може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску за заявою учасника справи.

Дана справа розглядається в порядку загального позовного провадження, ухвалою від 17.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, клопотання про долучення доказів позивачем подано до суду лише 27.11.2024, тобто поза межами строків визначених у ст. 83 ЦПК України, заяви про поновлення строку не містить.

За наведеного, на підставі ч.2 ст. 126 ЦПК України вказане клопотання залишається судом без розгляду та оцінка доданим до клопотання документам не надавалась.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 25.04.2013 ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України або ч. 4 ст. 190 КК України, до якої додала копію розписки ОСОБА_7 від 23.07.2007 про отримання 20 000грн., копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 від 28.05.2010 про отримання 30 000 дол. США (т.1, а.с.16-17, 19-20).

Згідно талона-повідомлення № 26 виданого ОСОБА_1 черговим інспектором MB УМВСУ заява ОСОБА_1 була подана 26.04.2013 (т.1, а.с.18).

14.05.2023 ОСОБА_1 подала слідчому судді Ужгородського міськрайонного суду скаргу на бездіяльність слідчого Ужгородського МВ УМВСУ у Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (т.1, а.с.21-22).

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2013 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Ужгородського MB УМВС у Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - задоволено. Зобов`язано службову особу Ужгородського MB УМВС у Закарпатській області внести відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191 (ч. 4 ст. 190) КК України вчинені ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування (т.1, а.с.23-24).

З копії витягу з кримінального провадження №0002097 вбачається, що 24.05.2013 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_1 а саме: до Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області із заявою звернулась громадянка ОСОБА_1 , яка повідомила, що гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами належними гр. ОСОБА_11 , а саме 34000 доларів США, які потерпіла проплатила в якості авансу за квартиру (т.1, а.с.25).

24.05.2023 року слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України і Закарпатській області капітаном поліції Михайловською М.О направлено ОСОБА_1 . Повідомлення про початок досудового розслідування, повідомлено, що відомості про кримінальне правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст. 190 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002097 від 24.05.2013р. (т.1, а.с.26).

29.08.2013 року ОСОБА_1 подала скаргу прокурору Закарпатської області та прокурору м. Ужгорода про відсутність процесуального керівництва у кримінальному провадженні за №0002097 (т.1, а.с.27).

Листом прокурора Третього наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення В. Хараїм від 29.08.2013 року повідомлено ОСОБА_1 , що звернення щодо неналежного та необ`єктивного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, невжиття заходів реагування з боку керівництва правоохоронних органів та з інших питань направлено до прокуратури Закарпатської області для відповідного розгляду. Про результати розгляду та вжиті заходи буде повідомлено зазначеною прокуратурою області в установленому законодавством порядку. Одночасно роз`яснено, що відповідно до вимог ст.ст. 303-307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора розглядаються суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду (т.1, а.с.28).

20.05.2014 року ОСОБА_1 подала скаргу голові Служби безпеки України, начальнику Управління служби безпеки України у Закарпатській області, народному депутату України Москаль, Г.Г., начальнику СВ УСБУ у Закарпатській області на неефективність проведення досудового розслідування кримінальному провадженні у №0002097 (т.1, а.с.30).

Листом заступника начальника Головного управління - начальника управління нагляду за додержанням законів органами Служби безпеки України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України Генеральної прокуратури України А. Довгань повідомлено ОСОБА_1 , що Генеральною прокуратурою України розглянуто скаргу, щодо неефективності, на думку заявниці, проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002097, яке надійшло до Генеральної прокуратури України від Першого заступника Голови Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією ОСОБА_12 . Звернення направлено для вирішення прокурору Закарпатської області, якому доручено організувати належну перевірку доводів, прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Генеральною прокуратурою України вирішення звернення взято на контроль (т.1, а.с.31).

Листом прокурора Третього наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення В. Хараїм від 28.05.2014 року повідомлено ОСОБА_1 , що звернення щодо неефективного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, невжиття заходів реагування з боку керівництва правоохоронних органів та з інших питань направлено до прокуратури Закарпатської області для відповідного розгляду. Одночасно роз`яснено, що відповідно до вимог ст.ст. 303-307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора розглядаються суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду (т.1, а.с.32).

Листом начальника слідчого відділу Управління СБУ в Закарпатській області підполковника юстиції Дурневич А. повідомлено ОСОБА_1 що слідчим відділом Управління СБ України в Закарпатській області розглянута скарга від 20.05.2014 року. Слідчим відділом Управління у відповідності до складеного плану здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002097 відомості про яке внесено в ЄРДР 24.05.2013 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. ст. 190. ч. 1 ст. 382 і ч. 1 ст. 358 КК України (т.1, а.с.33).

Листом заступника начальника Управління СБУ в Закарпатській області Маяков В. від 24.06.14 який адресовано ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її звернення щодо ефективності розслідування у кримінальному провадженні №0002097 та повідомлено, що 24.05.13 слідчим Ужгородського MBУ МВС України в Закарпатській області розпочато вказане кримінальне провадження за фактами вчинення шахрайства, підроблення документів та невиконання судового рішення, за ч. 3 ст. 190, ч.1 ст.358 та ч.1 ст. 382 КК України. 29.01.14 прокуратурою Закарпатської області у зв`язку з неефективним розслідуванням його передано до слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області. З метою забезпечення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії. У травні п.р. матеріали кримінального провадження вивчено прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, та їх повернуто слідчому без зауважень. Звернення скеровано до слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області для врахування при здійсненні досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні (т.1, а.с.34).

07.07.2017 року прокурором Закарпатської області старшим радником юстиції Сидорчук О. направлено лист направлено першому заступнику Голови Комітету Верховної Ради України з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією ОСОБА_12 , згідно якого вказує, що прокуратурою області, звернення в інтересах ОСОБА_1 , надіслане до Генеральної прокуратури України за №15-9-102/М.СК від 26.05.2014 з приводу порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження №0002097, розглянуто. Повідомляє, що 24.05.2013 слідчим відділом Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст.190 КК України. Підставою до внесення вказаних відомостей, стала заява громадянки України ОСОБА_1 про те, що службові особи ТОВ «Сервус»- ОСОБА_3 та ОСОБА_13 , шахрайським шляхом заволоділи її грошовими коштами в сумі 34 тис. доларів США, які потерпіла оплатила в якості авансу за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без номеру. 29.01.2014 у відповідності до п.5 ст.36 КПК України за постановою прокурора Закарпатської області, у зв`язку з неефективністю здійснення досудового розслідування СВ Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області, було прийнято рішення про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування - СВ УСБ України в Закарпатській області. На даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні №0002097 триває, вживаються заходи, з метою встановлення об`єктивної істини, а також проводиться комплекс слідчих (розшукових) дій, які спрямовані на забезпечення повного та неупередженого досудового розслідування і можливості прийняття кінцевого процесуального, рішення у даному кримінальному провадженні у найкоротші строки. Автору звернення надано мотивовану відповідь (т.1, а.с.35).

Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБУ в Закарпатській області майора юстиції Пеца В.В. від 08.09.2014 року кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002097 від 24.05.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 і ч. 1 ст. 358 КК України - закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, тобто на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України (т.1, а.с.37-38).

08.09.2014 року ОСОБА_1 супровідним листом направлено копію постанови про закриття кримінального провадження №0002097 від 08.09.2014 року (т.1, а.с.36).

08.09.2014 начальником відділу прокуратури Закарпатської області молодшим радником юстиції Василенко О.Ю. повідомлено, що 08.09.2014 року слідчим відділом Управління кримінальне провадження № 0002097 відомості про яке внесено в ЄРДР 24.05.2013 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. З ст. 190, ч. 1 ст. 382 і ч. 1 ст.1 358 КК України, закрито з підстав, передбачених ст. 284 ч.1 п.2 КПК України (т.1, а.с.109).

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року (справа №308/12489/14-к) у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ Управління СБ України в Закарпатській області Пеца В.В. про закриття кримінального провадження №0002097 від 08.09.2014 року відмовлено (т.1, а.с.42-43).

Листом заступника голови Комітету з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією Верховної Ради України №04-12/12-2202(2) Генеральному прокурору України Яремі В.Г. направлено для організації - належної перевірки та вирішення по суті чергову скаргу гр. ОСОБА_1 в якій йдеться про неправомірні дії порушення чинного законодавства слідчим в ОВС першого відділення слідчого відділу Управління СБ України в Закарпатській області, а саме незаконне, на думку заявниці, закриття кримінальної справи, а також з інших питань. Вказаний лист також скеровано ОСОБА_1 (т.1, а.с.44).

Листом начальника відділу прокуратури Закарпатської області молодшого радника юстиції Василенка О. від 14.10.2014 №14/4-1667-13 ОСОБА_1 повідомлено, що прокуратурою Закарпатської області, звернення від 29.09.2014, що надійшло з Генеральної прокуратури України, з приводу порушені вимог кримінального процесуальною кодексу України при прийнятті слідчим СВ УСБ України в Закарпатській області процесуального рішення про закриття кримінального провадження №0002097 від 08.09.2014, розглянуто. Крім того, судом першої інстанції розглянуто скаргу на відповідне рішення органу досудового розслідування про закриття вказаного кримінального провадження від 08.09.2014. За результатами судового розгляду у задоволенні скарги було відмовлено, а вказану постанову слідчого залишено в силі. Зазначено, що підстави для прокурорського реагування відсутні (т.1, а.с.45).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.11.2014 (справа №308/12489/14-к) апеляцію залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року, якою відмовлено у задоволені скарги на постанову старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ Управління СБ України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження від 08.09.2014 року, внесеного до ЄРДР за № 0002097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 190, 191 КК України без змін (т.1, а.с.46-47).

02.11.2016 ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (т.1, а.с. 48-49).

Згідно талона-повідомлення № 3373 виданого ОСОБА_1 черговим інспектором Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області заява ОСОБА_1 була тримана 02.11.2016 (т.1, а.с.50).

Згідно витягу з кримінального провадження №0004120 в ЄРДР 26.11.2016 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України за (т.1, а.с.51).

Листом т.в.о. заступника начальника ГУНП в Закарпатській області від 30.11.2016 повідомлено ОСОБА_1 , що керівництвом ГУНП в Закарпатській області звернення, яке надійшло з гарячої лінії розглянуто. В ході перевірки встановлено, що у відповідності до наказу МВС України № 1377 від 06.11.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за інші» звернення ОСОБА_1 було внесено до єдиного обліку Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 24369 від 02.11.2016. Під час перевірки встановлено, що за даним зверненням слідчим відділом Ужгородського відділу поліції Головного управління Націоналі поліції в Закарпатській області відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004120 від 26.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Разом з тим, у відповідності до ст. 221 КПК України роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення, звернувшись до працівників слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (т.1, а.с.52).

19.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою до Прем`єр-міністра України, Голови Національного агентства з питань запобігання корупції, Міністра внутрішніх справ України, Голови Національної поліції України, Голови комітету ВРУ з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності, Начальника ГУНП у Закарпатській області, Голови Закарпатської ОДА, Начальника Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області, Прокурора Закарпатської області на бездіяльність слідчих Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області пов`язану з невнесенням повідомленням про злочин в ЄРДР та можливими корупційними діяннями керівника Ужгородської місцевої прокуратури (т.1, а.с.53-54).

Супровідним листом начальником відділу організації прийому громадян розгляду звернень та запитів Прокуратури Закарпатської області Фрицюк В. направлено до Ужгородської місцевої прокуратури звернення ОСОБА_1 (т.1, а.с.55).

Листом Ужгородської місцевої прокуратури від 03.01.2017 року №01-115/1-17 (3) повідомлено, що Ужгородською місцевою прокуратурою розглянуто звернення щодо невнесення працівниками Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській обліки відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за вказаними у заяві фактами проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002954 від 10.12.2014 за ч.2 ст.190 КК України. За наслідками розслідування прийнято рішення про закриття кримінального провадженим. Враховуючи, що відомості до ЄРДР за вказаними у заяві фактами вносились, підстав для внесення відомостей до СРДР за заявою від 27.10.2016 не встановлено. Одночасно роз`яснено, що відповідно до ст. 303 КПК України рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть були оскаржені до слідчою судді (т.1, а.с.56).

Листом заступника начальника управління Національної поліції України №24/К-28 від 05.01.2017 року ОСОБА_14 , що керівництвом Національної поліції розгляд в межах компетенції вказаної скарги, проведення відомчої перевірки та вжиття заходів реагування доручено Головному управлінню Національної поліції Закарпатській області (т.1, а.с.57).

Листом виконувача обов`язків начальника управління прокуратури Закарпатської області Косей І. №04/2/2-1667-13 від 03.03.2017 року повідомлено ОСОБА_1 , що Прокуратурою області, у межах компетенції, розглянуто звернення, яке надійшло з Комітету Верховної Ради України з питань законодавчою забезпечення правоохоронної діяльності, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. За наведеними у зверненні фактами СВ Ужгородською ВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за №0004120 від 26.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Стан досудового розслідування та процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні заслухано на оперативній нараді у прокуратурі області, за результатами якої, з метою активізації досудовою розслідування, прокуратурою області керівнику Ужгородської місцевої прокуратури та начальнику СУ ГУНП в Закарпатській області скеровано відповідні листи, якими визначено конкретні заходи, спрямовані на повне та всебічне встановлення всіх обставин кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні та прийняття законного кінцевого рішення у стислі строки. Хід досудового розслідування зазначеного кримінального провадження перебуває на контролі прокуратури області (т.1, а.с.58).

25.03.2017 року ОСОБА_1 звернулася до керівника Ужгородської місцевої прокуратури та начальника СВ Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області із клопотання про проведення слідчих дій (т.1, а.с.59-61).

Постановою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець В.Ю. від 14.09.2017 року змінено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні №0004120 з ч.1 ст. 190 КК України на ч.5 ст. 191 КК України (т.1, а.с.62).

02.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Народного депутата України ОСОБА_15 із скаргою на бездіяльність слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець В.Ю. який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0004120 (т.1, а.с.63-64).

Листом Головного слідчого управління Національної поліції України повідомлено ОСОБА_1 , що до Головного слідчого управління Національної поліції України надійшло звернення від 14.02.2019 щодо неналежного досудового розслідування в кримінальному провадженні №0004120 Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, а також з інших питань. Керівництвом Національної поліції України доручено ГУНП в Закарпатській області під контролем ГСУ Національної поліції України в межах компетенції провести перевірку викладених у зверненнях відомостей, вжити необхідних заходів до повного всебічного і неупередженого дослідження всіх обставин та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства (т.1, а.с.65).

23.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Генерального прокурора України, Прокурора Закарпатської, Керівника Ужгородської місцевої прокуратури, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Голови Закарпатської ОДА із скаргою на бездіяльність слідчого Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури Микулець В.Ю. який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за №0004120 (т.1, а.с.66-67).

Листом керівника Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д. від 07.03.2019 року повідомлено ОСОБА_1 , що Ужгородською місцевою прокуратурою розглянуто скаргу від 06.03.2019 щодо бездіяльності слідчого, неналежного проведення досудового розслідування та з інших питань. СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №00004120 від 26.11.2016 року за ч.5 ст.191 КК України та процесуальним прокурором 07.03.2019 надано вказівки слідчому, у порядку ст.36 КПК України, щодо повного, всебічного та неупередженого розслідування провадження. Крім того, скаргу з клопотаннями спрямовано керівнику органу досудового розслідування для вирішення по суті та заступнику начальника ГУНП в Закарпатській області, для розгляду питання про притягнення до відповідальності слідчого (т.1, а.с.68).

Листом прокурора другого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України Будагян С. від 13.03.2019 року повідомлено ОСОБА_1 , що звернення щодо можливих протиправних дій працівників правоохоронних органів України Закарпатської області та з інших питань на лежить до компетенції прокуратури Закарпатської області та направлено до вказаної прокуратури для розгляду (т.1, а.с.69,71).

Листом заступника начальника СВ ГУНП в Закарпатській області № К-186,222,262/106/7-2019-263 від 20.03.2019 року повідомлено ОСОБА_1 , що у провадженні слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження №0004120 від 26.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.191 КК України, в якому здійснення досудового розслідування доручено старшому слідчому слідчого відділу - Ужгородського ВП ГУНП Закарпатській області Шолтес О.Ю. На даний час досудове розслідування кримінальному провадженні триває. З метою активізації досудового розслідування у кримінальному провадженні надано вказівки, в порядку ст.39 КПК України для проведення необхідних слідчих дій, направлених на встановлення всіх обставин події, що підлягають доказувані з метою прийняття кінцевого процесуального рішення в найкоротший термін. Слідчого зобов`язано виконати вказівки у встановлений строк. Стан досудового розслідування по кримінальному провадження №0004120 заслухано на оперативній нараді керівництва слідчого управління ГУНП в Закарпатській області. Слідчий відділ Ужгородського ВП ГУНП зобов`язано активізувати проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №0004120, вжити вичерпних заходів для встановлення обставин кримінального правопорушення та прийняття кінцевого процесуального рішення (т.1, а.с.70).

Листом начальника Управління моніторингу процесуальних прав Секретаріату Уповноваженого Верхової Ради України від 28.03.2019 року повідомлено ОСОБА_1 , що за результатами розгляду скарги від 23.02.2019, що надійшла до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 06.03.2019, щодо неналежного та тривалого здійснення Ужгородським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004120, а також неналежного здійснення прокурором Ужгородської місцевої прокуратури процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні. З урахуванням того, що звернення аналогічного змісту надіслано й на адресу прокуратури Закарпатської області, на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» до вказаного органу надіслано запит щодо надання інформації про заходи реагування, вжиті за даним звернення (т.1, а.с.72).

19.12.2019 року ОСОБА_1 подала скаргу начальнику ГУНП у Закарпатській області на бездіяльність слідчого Ужгородського ВП ГУ НП у Закарпатській області у кримінальному провадженні №0004120 (т.1, а.с.73).

05.05.2021 року ОСОБА_1 подала скаргуГенеральному прокурору України, Народному депутату України Балога В. І., керівнику Закарпатської обласної прокуратури, керівнику Ужгородської місцевої прокуратури щодо порушення Ужгородським ВП ГУНП у Закарпатській області строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004120 (т.1, а.с.74-75).

Окрім того, представником відповідача до відзиву було додано копію супровідного листа від 30.01.2014 року яким матеріали кримінального провадження № 0002097 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України для організації подальшого досудового розслідування направлено начальнику СВ УСБ України в Закарпатській області з постановою про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу (т.1, а.с.98).

21.03.2014 матеріали кримінального провадження № 0002097 на запит №04/4-726-14 від 31.03.2014 направлено начальнику відділу прокуратури Закарпатської області молодшому раднику юстиції Василенку О.Ю., які 04.04.2014 повернуто СВ УСБ України в Закарпатській області (т.1, а.с.99-100).

22.04.2014 начальником відділу прокуратури Закарпатської області молодшим радником юстиції Василенко О.Ю. надіслано лист-вимогу №04/4-204 вих. 14 (205 вих) начальнику СВ УСБ України в Закарпатській області підполковнику юстиції Дурневичу А.А. про направлення у строк до 24.04.2014 до прокуратури області розширені довідки про стан здійснення кримінального провадження № 0002097, долучивши копії основних процесуальних документів та план здійснення подальшого досудового розслідування на травень 2014 року (т.1, а.с.101).

Згідно відповіді начальника СВ УСБ України в Закарпатській області підполковника юстиції ОСОБА_16 на запит № 04/4-204 вих.14 (205 вих.) від 22.04.2014 року повідомлено начальнику відділу прокуратури Закарпатської області, що кримінальне провадження № 0002097 відомості про яке внесено в ЄРДР 24.05.2013 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 і ч. 1 ст. 358 КК України, у період з 31.03.2014 року по 07.04.2014 року перебувало на вивченні з прокуратурі області. Також, кримінальне провадження № 0000024 відомості про яке 20.03.2014 року внесено в ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110 і ч. З ст. 190 КК України, 26.03.2014 року та 15.04.2014 року перебувало на заслуховуванні у прокуратурі області. За результатами проведених заслуховувань у прокуратурі, спільно визначені конкретні напрямки щодо подальшого досудового розслідування даних кримінальних проваджень. Розширені довідки надані в прокуратуру області у період проведення попередніх заслуховувань. В той же час, долучення планів та копій процесуальних документів не передбачено нормами чинного кримінального процесуального законодавства (т.1, а.с.102).

Листом прокурора міста Ужгорода радник юстиції В. Гаврилюк від 12.05.2014 року направлено для організації розгляду першому заступнику прокурора області старшому раднику юстиції Балиті Р.І. звернення ОСОБА_1 щодо неналежного, на її думку, проведення досудового розслідування СВ УСБУ в Закарпатській області у кримінальному провадженні №0002097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України (т.1, а.с.29).

13.05.14 року матеріали кримінального провадження № 0002097 на запит № 04/4-236 вих.14 від 12.05.2014 року скеровано до прокуратури Закарпатської області для проведення заслуховування стану здійснення кримінального впровадження, які повернуті 16.05.2014 (т.1, а.с.103-105).

22.05.14 року матеріали кримінального провадження № 0002097 на запит № 04/4726-14 (268вих) від 22.05.2014 року скеровано до прокуратури Закарпатської області, у зв`язку з необхідністю вивчення стану здійснення досудового розслідування, які повернуті 16.06.2014 (т.1, а.с.106-108).

08.09.2014 начальником відділу прокуратури Закарпатської області молодшим радником юстиції Василенко О.Ю. повідомлено Начальнику відділу прокуратури Закарпатської області, що 08.09.2014 року слідчим відділом Управління кримінальне провадження № 0002097 відомості про яке внесено в ЄРДР 24.05.2013 року, за фактом вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. З ст. 190, ч. 1 ст. 382 і ч. 1 ст.1 358 КК України, закрито з підстав, передбачених ст. 284 ч.1 п.2 КПК України (т.1, а.с.109).

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі правовій оцінці підлягають дії органу СБУ, прокуратури та Національної поліції щодо здійснення досудового розслідування, дотримання розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002097 та №0004120.

Слід зазначити, що тлумачення статей 1173, 1174 ЦК України має здійснюватися в контексті не лише положень ЦК України, а й конституційного припису щодо відповідальності держави перед людиною (стаття 3 Конституції України).

Визначені статтями 1173, 1174 ЦК України підстави відповідальності характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, колегія суддів вважає, що відшкодування шкоди, завданої неефективним розслідуванням злочину, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 09 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Наведеним спростовуються посилання представника відповідача Закарпатської обласної прокуратури щодо невірного визначення суб`єктного складу сторін, та що належним відповідачем у справі має бути Держава України в особі Державної казначейської служби України.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду зроблений висновки, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що протиправними діяннями (діями і бездіяльністю) органами державної влади, а саме Управлінням СБУ в Закарпатській області, ГУ Національної поліції у Закарпатській області та Закарпатською обласною прокуратурою, внаслідок незаконності прийнятих рішень, систематичної протиправної бездіяльності відносно розслідування кримінальних проваджень по одному й тому ж факту за № 0002097 внесеного до ЄРДР 17.05.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та за № 0004120 внесеного до ЄРДР 26.11.2016 року за ч.1 ст.190 КК України, 14.09.2017 року перекваліфікованого на ч.5 ст. 191 КК України, надмірно тривалого і неефективного досудового розслідування кримінального провадження, у якому вона визнана потерпілою, їй спричинена моральна шкода, і через це вона змушена більше 5-х років переносити душевні страждання,

Як було встановлено судом, 25.04.2013 ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 КК України або ч. 4 ст. 190 КК України. 14.05.2023 позивач звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Ужгородського МВ УМВСУ у Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2013 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Ужгородського MB УМВС у Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - задоволено. Зобов`язано службову особу Ужгородського MB УМВС у Закарпатській області внести відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191 (ч. 4 ст. 190) КК України вчинені ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно витягу з кримінального провадження №0002097 вбачається, що 24.05.2013 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_1 , а саме: до Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області із заявою звернулась громадянка ОСОБА_1 , яка повідомила, що гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами належними гр. ОСОБА_11 , а саме 34000 доларів США, які потерпіла проплатила в якості авансу за квартиру.

Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБУ в Закарпатській області майора юстиції Пеца В.В. від 08.09.2014 року кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002097 від 24.05.2013 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 і ч. 1 ст. 358 КК України - закрито, у зв`язку із відсутністю в діянні складу злочину, тобто на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ Управління СБ України в Закарпатській області Пеца В.В. про закриття кримінального провадження №0002097 від 08.09.2014 року відмовлено.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.11.2014 апеляцію залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року, якою відмовлено у задоволені скарги на постанову старшого слідчого в ОВС 1-го відділення СВ Управління СБ України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження від 08.09.2014 року, внесеного до ЄРДР за № 0002097 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 190, 191 КК України без змін.

Крім того, 02.11.2016 ОСОБА_1 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Згідно витягу з ЄРДР 26.11.2016 року внесено відомості за заявою ОСОБА_1 за ч.1 ст. 190 КК України за №0004120.

Позивач неодноразово зверталась зі скаргами до правоохоронних органів, Прем`єр-міністра України, голови Національного агентства з питань запобігання корупції, Міністра внутрішніх справ України, голови комітету ВРУ з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності, голови Закарпатської ОДА, Народного депутата України на бездіяльність слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури та порушення Ужгородським ВП ГУНП у Закарпатській області щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004120.

При цьому, слід зазначити що зі змісту долучених позивачем копій відповідей на її скарги, слідує що такими не встановлено бездіяльності слідчих Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області та прокурора Ужгородської місцевої прокуратури, серед іншого, у таких роз`яснюється ОСОБА_1 право на звернення в порядку ст.ст. 303-307 КПК України зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора до місцевого суду згідно з правилами судового розгляду.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2013 про задоволення скарги про внесення відомостей до ЄРДР, ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.10.2014 року та ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.11.2014 року про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження №0002097, свідчать про реалізацію позивачем передбаченого та гарантованого права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За змістом ч. 6 ст.1176 ЦК України шкода,завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу,що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування,прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього суд зазначає, що позивач повинен був надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме органами досудового розслідування, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що змушена переносити негативні емоції та моральні страждання, які привели до психологічного напруження та розчарувань в діях державних органів, через таку триваючу бездіяльність як Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області, який є підрозділом відповідача, Ужгородської окружної прокуратури (раніше Ужгородська місцева прокуратура), яка здійснює організацію та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, так і УСБУ у Закарпатській області, що є органами державної влади. Вказані страждання поєднувалися із необхідністю витрачати свій час та зусилля на відновлення своїх прав та захист своїх інтересів.

Однак, доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди саме відповідачами Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області, Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатською обласною прокуратурою позивачем не надано.

Крім того, у даній справі судом було задоволено клопотання позивача та призначено судово-психологічну експертизу, зокрема ухвалами від 26.10.2021, 15.08.2022, 19.04.2023, 02.11.2023, проте справа поверталася без проведення експертизи, через відсутність відповідного експерта, та двічі у зв`язку із тим, що не надійшла оплата за її проведення, яку було покладено на позивача ОСОБА_1 , якій було роз`яснено положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, враховуючи те, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідачів та те, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, .

Відповідач: Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, місцезнаходження: м.Ужгород, вул. Довженка, 3, .

Відповідач: Закарпатська обласна прокуратура, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2А, .

Повне рішення суду складено 13 грудня 2024 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило