Провадження № 2/344/2994/24
У Х В А Л А

16 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Польської М.В.

секретаря Соляник Т.І.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на будинковолодіння,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне будинковолодіння, яке мало статус колгоспного двору, належало 6-м особам та згідно виданого Свідоцтва від 25.11.1996 року право власності на домоволодіння видано на 5-ти осіб, отже у рівних частках по 1/5 кожному. Двоє з співвласників померли (у 2016 році та 2019 році), після смерті матері, позивач звернулася до нотаріуса про оформлення спадщини на її частку, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що частки у домоволодінні не були визначені (спільна сумісна чи спільна часткова власність у Свідоцтві не зазначено).

20.08.2024р. до суду поступила спільна заява від сторін про затвердження Мирової угоди між сторонами та сам текст Мирової угоди від 19.08.2024 року. Також сторони просили про розгляд справи без їхньої участі та затвердження Мирової угоди. Згідно наданого примірника мирової угоди, порядок і наслідки укладення мирової угоди їм зрозумілі, позивач просила повернення 50% судового збору з державного бюджету у сумі 6 225 грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили затвердити мирову угоду.

Відповідач1 в судовому засіданні підтвердив, що після смерті матері успадковувати її частку не бажає, в спадковому майні не проживає.

Відповідачі2,3,4 в судові засідання не з`явились, інших заяв до суду не подавалось.

Відповідно до ч.1-4 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі згідно п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

До визнання судом мирової угоди у даній справі, всім сторонам не було роз`яснено вимоги ст.256 ЦПК України про наслідки закриття провадження по справі зокрема і те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, оскільки на виклики суду (троє відповідачів) не з`явилися, інших заяв, окрім поданої представником позивача мирової угоди із заявою про затвердження, відповідачі не подавали.

Варто зазначити, що суд може й відмовити у вирішенні спору таким чином, якщо в тому числі умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними (пункт 1 частини п`ятої статті 207 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/661/20 викладено правову позицію, що мирова угода у позовному провадженні це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону, зокрема в конкретному спорі, який стосується спадкових прав.

Так, за умовами мирової угоди (п.1) сторони погодилися на визначені за ними частки власності на домоволодіння, а саме позивачу як співвласнику 1/5 частки належить і ще 1/5 частки від матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідачу 1 ОСОБА_3 (брату позивача) як співвласнику належить 1/5 частки домоволодіння; відповідачам 2,3 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (дружині та сину брата позивача - ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та був співвласником на 1/5 частки) належать по 1/10 частки домоволодіння; відповідачу 4 ОСОБА_6 (сину позивача) як співвласнику належить 1/5 частка домоволодіння.

За іншими умовами мирової угоди (пункти 2-5) всі чотири відповідачів передають свою частку в майні - будинковолодіння по АДРЕСА_1 , позивачу ОСОБА_1 , всього 3/5 частки (1/5+1/10+1/10+1/5).

За пунктами 6 (два пункти мирової угоди під номером 6) всі відповідачі погоджуються на визнання за ОСОБА_1 права власності на все будинковолодіння і як наслідок визнати за нею право на все спірне майно.

Разом з тим, укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Надана сторонами мирова угода не відповідає закону, правовідносини, які сторони бажають врегулювати мировою угодою, регулюються законом, і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Водночас, як вбачається з матеріалів справи сторони хочуть врегулювати не тільки питання частки у спадковому майні, а й передачу набутої частки на праві власності п`ятьма співвласниками ще у 1996 році.

Дана мирова угода, підписана сторонами суперечить закону, а саме вимогам ст.386 ч.1 та 392 ЦК України, на яку в свою чергу позивач посилається у позовній заяві, як на підставу позову. Набуття права власності (не щодо спадкового майна) врегульовано главою 24 ЦК України, а припинення такого - главою 25 ЦК України.

При вирішенні питання щодо визнання мирової угоди суд звертає увагу сторін, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема органи, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють державну реєстрацію, а судові рішення не можуть підміняти посвідчення правочинів, зокрема щодо переходу права власності на нерухоме майно.

Окрім того, після смерті одного з співвласників, ОСОБА_9 , його частка перейшла до дружини та сина, як зазначила сама позивач, чи оформляли вони спадщину і чи використовували право на таке оформлення суду не відомо, окрім того, позивач за ЦК України має право після смерті матері тільки на 1/10 від частки в спірному майні (чи 1/5 в разі відмови іншого спадкоємця після смерті ОСОБА_7 - ОСОБА_3 ) у разі доведення позовних вимог, а відмова співвласників від своєї набутої ще до смерті ОСОБА_7 частки оформляється виключно в нотаріальному порядку згідно чинного законодавства з перевіркою нотаріусом згоди кожного на таке та особу власника.

Відтак, суд, відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України, постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 259, 260 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити у затверджені мирової угоди між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 20.08.2024р.

Продовжити судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА