КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Мережко М.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ковальчуком Ярославом Вадимовичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Києво-Печерська Лавра», Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра чоловічий монастир Української православної церкви, Міністерство культури та стратегічної комунікації України про зобов`язання усунути перешкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Національного заповідника «Києво-Печерська Лавра» (далі - НЗ «Києво-Печерська Лавра»), ГУ НП у м. Києві, треті особи: Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра чоловічий монастир Української православної церкви, Міністерство культури та інформаційної політики України, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:

зобов`язати НЗ «Києво-Печерська Лавра» демонтувати шлагбаум, розташований біля західного в`їзду на територію Нижньої Лаври;

зобов`язати співробітників ГУ НП у м. Києві, які забезпечують громадський порядок згідно з листом НЗ «Києво-Печерська Лавра» від 10.08.2023 № 04-24/762, при першій вимозі ОСОБА_1 , безкоштовно і безперешкодно пропускати його та надавати доступ йому до культових будівель та споруд цілісного майнового комплексу Києво-Печерська лавра для участі у богослужіннях, релігійних обрядах, церемоніях та процесіях.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Наказом № 4-07/91 НЗ «Києво-Печерська лавра» від 10.08.2023 закрито територію Нижньої Лаври для відвідувачів з 07:00 год. 11.08.2023 територію Нижньої Лаври. Позивачеві, який мав намір пройти до храмів Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври Чоловічого монастиря Української Православної Церкви, інспектор відділу масових і охоронних заходів управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві старший лейтенант Голда І. В. чинив опір та створював істотну перешкоду. Позивач переконаний, що у нього відсутня реальна можливість пізнати вічну і найзмістовнішу Істину, не відвідуючи храми, розташовані в Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі, позбавлений можливості брати безпосередню участь в Таїнствах. Крім цього, у нього відсутня реальна можливість спілкуватися зі Всемилосердним Богом, пізнати величне минуле своєї Батьківщини, не може формувати свій багатогранний світогляд змістовними і світлими знаннями, які в свою чергу стосуються історії соборної та правової України, відсутня реальна можливість споглядати архітектурне надбання своєї Батьківщини, не відвідуючи храми, що розташовані в Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі, заразом не може милуватися неземною красою величних споруд, що в свою чергу є безцінними перлинами духовної скарбниці цивілізованого людства (т. 1 а.с. 63-72).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.05.2024 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до НЗ «Києво-Печерська Лавра», ГУ НП у м. Києві, треті особи: Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра чоловічий монастир Української православної церкви, Міністерство культури та інформаційної політики України про зобов`язання усунути перешкоди (т. 1 а.с. 191-201).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні, зазначаючи про те, що богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії в храмах на території Нижньої лаври не проводяться, тому право позивача не порушено, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», оскільки громадянам-вірянам не заборонено проводити богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії в культових будівлях і на прилеглій території.

Також, суд першої інстанції безпідставно проігнорував аргумент позивача про те, що діяльність НЗ «Києво-Печерська Лавра» здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фонду Державного бюджету України, тобто, платний вхід до Києво-Печерської Лаври затверджено без законних на то підстав.

Окрім того, суд першої інстанції у порушення п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України необґрунтовано розглянув справу у спрощеному провадженні та відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, без урахування заяви про зміну предмету позову (т. 1 а.с. 203-215).

29.07.2024 ГУ НП у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу та вказано, що у відповідності до вимог чинного законодавства ГУ НП у м. Києві на підставі офіційних листів керівництва НЗ «Києво-Печерська Лавра» здійснюється забезпечення публічної безпеки і порядку на території Нижньої Лаври та прилеглій до неї території, а також спільно з Управлінням поліції охорони в м. Києві здійснюється контрольно-пропускний режим осіб (крім сторонніх) на територію Нижньої Лаври, виключно до списків, наданих керівництвом НЗ «Києво-Печерська Лавра».

Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження наявності у нього документу який дає право входу або дозволу керівництва НЗ «Києво-Печерська Лавра».

На підставі наданих сторонами доказів, судом першої інстанції було встановлено, що обмеження доступу до НЗ «Києво-Печерська Лавра» було введено на підставі наказу від 10.08.2023 № 04-07/91 «Про закриття території Нижньої лаври для відвідувачів», тому обставини, на які позивач посилався, як на підставу позову, не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними доказами, що містяться у матеріалах справи, а тому рішення суду першої інстанції повністю обґрунтоване.

13.08.2024 НЗ «Києво-Печерська Лавра» було подано відзив на апеляційну скаргу, та вказано, що справа не підлягала обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, оскільки предмет спору не підпадає під визначені даною частиною статті випадки.

Окрім того, позивач, змінює на власний розсуд норму ч. 2 ст. 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації», оскільки він як вірянин (про що сам зазначає) не проводить богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії, а лише бере в них участь, тому ця норма стосується релігійних організацій, які їх проводять, що і випливає зі змісту усієї статті, яка серед іншого, встановлює право засновувати і утримувати вільно доступні місця богослужінь або релігійних зібрань, а також місця, шановані в тій чи іншій релігії (місця паломництва) саме релігійних організацій (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» і не стосується позивача як вірянина. Наразі, позивач не може брати участь в богослужіннях, релігійних обрядах, церемоніях та процесіях в храмах на території Нижньої лаври, оскільки вони не проводяться. Отже, апелювання позивача до вказаної норми закону є необґрунтованим.

25.10.2024 ОСОБА_1 подано додаткові пояснення та зазначено, що позивач має право безперешкодно за своїм вибором користуватися особисто або спільно з іншими громадянами культурною спадщиною Нижньої лаври НЗ «Києво-Печерська лавра». Положення спірного Наказу від 10.08.2023 №04-07/91 обмежує права позивача на вільну участь у культурному житті, яке закріплене в ч. 1 ст. 27 Загальної декларації прав людини, ч. 1 ст. 15 Міжнародного пакту про соціальні, економічні та культурні права, п.п. «а», «с» ст.4 Рамкової Конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства, а також статтею 8 Закону України «Про культуру».

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Ковальчук Я.В. підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представники НЗ «Києво-Печерська Лавра» - Прокопенко І.І., ГУ НП у м. Києві - Кирилюк Є.С., Міністерства культури та стратегічної комунікації України - Яцишен Д.В., Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври чоловічий монастир Української православної церкви - Шульженко Д.Ю. заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.09.2010 № 1897-р цілісний майновий комплекс Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника було передано у державну власність, тоді як пунктом 3 наказу Міністерства культури України від 01.10.2012 № 1079 цілісний майновий комплекс Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника було закріплено за НЗ «Києво-Печерська Лавра» на праві оперативного управління.

Майно НЗ «Києво-Печерська Лавра» знаходиться в його оперативному управлінні, що встановлено наказом Міністерства культури України від 01.10.2012 № 1079 «Про затвердження актів приймання-передачі цілісного майнового комплексу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника та будівлі Успенського собору, що розташований на території Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника, у державну власність», тобто передано власником, а саме Державою Україна в особі Міністерства культури України в оперативне управління НЗ «Києво-Печерська Лавра», який є титульним володільцем майна.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 519-р передано в безоплатне користування Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі (чоловічий монастир) Української православної церкви будівлі і споруди по вул. Лаврській, 11, та по вул. Лаврській, 15, у м. Києві згідно з переліком, зазначеному у розпорядженні (всього 79 об`єктів).

В подальшому, на виконання наказу Міністерства культури України від 16.07.2013 № 651 «Про передачу у безоплатне користування будівель і споруд Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі/чоловічий монастир/Української Православної Церкви» між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником та Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою (Чоловічий монастир) Української Православної Церкви було укладено договір № 2 від 19.07.2013 про безоплатне користування релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є державною власністю, перебуває в оперативному управління НЗ «Києво-Печерська Лавра» за адресою м. Київ, вул. Лаврська,11 та Лаврська, 15.

Відповідно до Акту приймання-передачі від 19.07.2013 № 1, який є невід`ємною частиною договору № 2, НЗ «Києво-Печерська Лавра» було передано Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі (Чоловічий монастир) УПЦ 76 об`єктів (будівель та споруд).

Відповідно до Акту приймання-передачі від 04.10.2013 № 2, який є невід`ємною частиною договору № 2, НЗ «Києво-Печерська Лавра» було передано Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі (Чоловічий монастир) УПЦ було передано ще 3 об`єкти (будівель та споруд).

Разом Свято-Успенській Києво-Печерській Лаврі (Чоловічий монастир) УПЦ передано за актами вказаними вище 79 об`єктів (будівель та споруд), які були перелічені в розпорядженні Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 519-р.

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 16.12.2020 № 2390 «Про перейменування Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника та затвердження Положення у новій редакції» Національний Києво-Печерський історико-культурний заповідник перейменовано у НЗ «Києво-Печерська лавра».

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 01.12.2022 «Про окремі аспекти діяльності релігійних організацій в Україні і застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеним в дію Указом Президента України № 820/2022 від 01.12.2022 Кабінетові Міністрів України доручено забезпечити у двомісячний строк перевірку наявності правових підстав та дотримання умов користування релігійними організаціями майном, яке перебуває на території Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника (абзац 4 пункту 1 зазначеного Рішення).

Пунктом третім вказаного Рішення СБ України разом з НП України та іншими державними органами, до компетенції яких відносяться питання у сфері забезпечення національної безпеки, доручено активізувати заходи з виявлення та протидії підривній діяльності російських спеціальних служб у релігійному середовищі України.

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 16.03.2023 № 115 утворено комісію з перевірки наявності, умов зберігання та стану збереженості культурних цінностей, що передавалися з НЗ «Києво-Печерська Лавра» до Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (чоловічий монастир) Української Православної Церкви, які станом на 2018 рік перебували в шести об`єктах Монастиря, а саме: Ближні печери; Церква Всіх Преподобних Печерських (Тепла церква); Хрестовоздвиженська церква; Дальні печери; Аннозачатіївська церква; Ризниця. Комісія розпочала роботу з 15.03.2023.

За результатами перевірки наявності, умов зберігання та стану збереженості культурних цінностей було виявлено нестачу предметів, які до моменту передачі Монастирю перебували на обліку в науково-дослідному фонді НЗ «Києво-Печерська Лавра». Станом на день перевірки місцезнаходження чотирьох предметів не встановлено.

15.03.2023 НЗ «Києво-Печерська Лавра» звернувся до ГУ НП у м. Києві із заявою про забезпечення унеможливлення вчинення протиправних дій, спрямованих на незаконне вивезення культурних цінностей у кількості 829 предметів, що передавалися у період з 1988 по 2000 роки із Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника у користування Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (чоловічого монастиря) Української Православної Церкви та проханням вчинити всі відповідні дії для забезпечення охорони об`єктів Монастиря, у яких знаходяться предмети культурної цінності НЗ «Києво-Печерська Лавра».

Листом від 15.03.2023 № 05/34/1858-23 Міністерство культури та інформаційної політики України звернулося до МВС України та НП України з проханням забезпечити цілодобову охорону вищевказаних об`єктів в світлу пору доби та шляхом патрулювання у нічний час - в режимі обмеженого доступу до вказаних об`єктів, за винятком членів комісії та представників правоохоронних органів, з передбаченням допуску виключно за списками, які надаються Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою (чоловічий монастир) Української Православної Церкви, до яких включені представники Монастиря, задіяні для обслуговування об`єктів та залучені до роботи комісії.

Також, листом від 15.03.2023 № 5/3/3-4724 СБ України повідомила НП України про необхідність забезпечення охорони громадського порядку під час роботи комісії з інвентаризації державного майна, а також розгляду питання щодо створення на території НЗ «Києво-Печерська Лавра» постійно діючих нарядів з метою недопущення несанкціонованого вивезення за його межі культурних цінностей України.

Листом від 16.03.2023 № 51/9/3-42379 «Щодо можливих протиправних проявів на території Київського регіону» ГУ СБ України у м. Києві та Київській області повідомило ГУ НП у м. Києві про можливе виникнення осередків соціальної напруги навколо права використання культових споруд державної власності, в зв`язку із чим необхідно вжити додаткові заходи із забезпечення громадської безпеки та недопущення провокацій, що можуть призвести до завдання шкоди здоров`ю та життю громадян, а також до загострення суспільно-політичної обстановки на території міста Києва.

16.03.2023 НЗ «Києво-Печерська Лавра» було направлено до ГУ НП у м. Києві списки автомототранспорту ченців Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою (чоловічий монастир) Української Православної Церкви, з метою належного здійснення контрольно-пропускного режиму на територію вказаного НЗ «Києво-Печерська Лавра».

Додатково, листом від 20.03.2023 № 04-25/256 НЗ «Києво-Печерська Лавра» звернувся до ГУ НП у м. Києві з проханням щодо посилення забезпечення охорони громадського порядку на об`єктах, де працює комісія.

Окрім цього, листом від 28.03.2023 №10792 Державна служба України з етнополітики та свободи совісті повідомила НП України про необхідність взяти під охорону приміщення корпусу НЗ «Києво-Печерська Лавра».

29.03.2023 на підставі попередження від 10.03.2023 № 04-24/222 в односторонньому порядку розірвано договір № 2 від 19.07.2013 укладений між Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою (чоловічий монастир) Української Православної Церкви та НЗ «Києво-Печерська Лавра» про безоплатне користування вищезазначеною релігійною організацією культовими будівлями та іншим майном, що є державною власністю.

30.30.2023 Комісія з приймання-передачі майна державній установі, утворена Міністерством культури та інформаційної політики України розпочала свою роботу відповідно до плану прийому-передачі об`єктів, що перебувають в користуванні Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (чоловічий монастир) Української Православної Церкви, згідно договору від 19.07.2013 № 2.

Листом від 29.03.2023 № 04-25/287 «Про посилення заходів охорони громадського порядку» НЗ «Києво-Печерська Лавра» звернувся до ГУ НП у м. Києві з проханням посилити забезпечення заходів охорони громадського порядку на території НЗ «Києво-Печерська Лавра», зокрема Нижньої Лаври, Ближніх та Дальніх печер, корпусів, а також лікарні з церквою за адресою: вул. Лаврська, 11 з 09:00 год. 30.03.2023.

Листом від 07.08.2023 № 4590/125/01/19-2023 «Про виділення особового складу» ГУ НП у м. Києві звернулося до Департаменту поліції охорони про виділення поліцейських Управління поліції охорони в м. Києві для несення служби на території НЗ «Києво-Печерська Лавра» (за адресами: м. Київ, вул. Лаврська, 9, 11 та 15), з метою забезпечення публічної безпеки та порядку.

Листами від 10.08.2023 № 04-25/765 та № 04-25/766, від 14.08.2023 № 04-25/784 та від 15.08.2023 № 785 керівництво НЗ «Києво-Печерська Лавра» зверталося до Управління поліції охорони в м. Києві із проханням щодо надання допомоги у забезпеченні громадського порядку на території НЗ «Києво-Печерська Лавра».

Згідно з п. 1 наказу № 04-07/91, виданого НЗ «Києво-Печерська Лавра» 10.08.2023: «З 07:00 11.08.2023 територію Нижньої Лаври (вул. Лаврська, 15) було закрито для відвідувачів».

27.10.2023 Комісією НЗ «Києво-Печерська Лавра» з приймання-передачі державного майна було проведено фактичне повернення та опечатування приміщень, що розташовані на території вказаного НЗ «Києво-Печерська Лавра» та використовувалися не за їхнім цільовим призначенням, внаслідок чого було припинено використання таких пам`яток: Київська духовна академія (семінарія) та Митрополія Української православної церкви Московського патріархату, офісних, готельних, виробничих, торгівельних об`єктів сторонніми особами і організаціями.

Листом від 01.11.2023 № 05/34/6899-23 Міністерство культури та інформаційної політики України звернулося до МВС України з проханням доручити НП України розробити дієвий план заходів щодо унеможливлення перебування сторонніх осіб на території та в приміщеннях Нижньої Лаври.

Листами від 10.11.2023 № 6886/175/01/19-2023 та № 6887/175/01/19-2023 ГУ НП у м. Києві повідомило НЗ «Києво-Печерська Лавра» та Міністерство культури та інформаційної політики України про те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданням поліції є надання поліцейських послуг у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку, тому на підставі листів НЗ «Києво-Печерська Лавра» працівниками ГУ НП у м. Києві та територіальними підрозділами цілодобово забезпечується публічна безпека та порядок на території Нижньої Лаври та прилеглій до неї території з метою реагування на конфліктні ситуації та інші протиправні діяння.

ГУ НП у м. Києві надається допомога у здійсненні контрольно-пропускного режиму осіб на територію Нижньої Лаври, виключно до списків, наданих керівництвом НЗ «Києво-Печерська Лавра». Сторонні особи на вказану територію не проходять.

Відповідно до статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і законних інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц.

Правильно обраний спосіб захисту порушеного права повинен, з однієї сторони, відповідати за своєю правовою природою суті спірних правовідносин, а з іншої - передбачати конкретний механізм захисту порушеного права, тобто мати відображення в сформульованих відповідним чином позовних вимогах, які дадуть змогу безумовно виконати таке рішення у разі задоволення судом вимог.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про демонтаж шлагбауму, позивачем не взято до уваги ту обставину, що заповідник, в разі задоволення даної вимоги апеляційним судом, не в змозі буде демонтувати даний шлагбаум, оскільки він йому не належить і не перебуває на його балансі.

Таким чином, в частині вимоги про демонтаж шлагбауму позивачем обрано неналежного відповідача в особі НЗ «Києво-Печерська Лавра».

У подальшому, НЗ «Києво-Печерська Лавра» звертався до ГУ НП у м. Києві для отримання допомоги у забезпеченні громадського порядку на території заповідника та забезпечення унеможливлення вчинення протиправних дій, які можуть нанести шкоду пам`яткам архітектури.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданням поліції є надання поліцейських послуг у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку, тому на підставі звернень заповідника, працівниками поліції цілодобово забезпечується публічна безпека та порядок на території Нижньої лаври та прилеглій до неї території з метою реагування на конфліктні ситуації та інші протиправні діяння.

ГУ НП у м. Києві надається допомога у здійсненні контрольно-пропускного режиму осіб на територію Нижньої лаври, виключно до списків, наданих НЗ «Києво-Печерська Лавра» та здійснюється обмеження проходу для сторонніх осіб.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку про те, що ГУ НП у м. Києві здійснюються законні заходи з охорони публічного порядку, передбачені Законом України «Про Національну поліцію», тому вимога позивача пропускати його на територію Нижньої лаври суперечить законній діяльності ГУ НП у м. Києва та Правил відвідування території та експозиційних об`єктів НЗ «Києво-Печерська лавра» і є необґрунтованою.

Таким чином, перевіривши предмет, підстави та обґрунтування позовних вимог, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені вимоги спростовуються, зокрема, наказом НЗ «Києво-Печерська Лавра» від 10.08.2023 року № 04-07/91 «Про закриття території Нижньої лаври для відвідувачів», з 11.08.2023 територію Нижньої Лаври тимчасово закрито для відвідувачів та визначено порядок доступу на територію Нижньої Лаври священиків, ченців та обслуговуючого персоналу Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (чоловічий монастир) УПЦ, а також заїзду/виїзду транспортних засобів Монастиря і працівників НЗ «Києво-Печерська Лавра», який не оскаржено та на момент пред`явлення позову є чинним.

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він відноситься до священиків, ченців та/або обслуговуючого персоналу лаври, які б підтверджували його право на безперешкодне відвідування як корпусів на території Нижньої Лаври, так і користування майном зі Свято-Успенською Києво-Печерською Лаврою (чоловічий монастир) УПЦ.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено ч. 2 ст. 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», згідно якої «заборонено обмежувати вільний вхід громадян-вірян до культових будівель і на прилеглій території на богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії» є помилковим з огляду на таке.

Безпосередньо, ч. 2 ст. 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» зазначено, що богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії безперешкодно проводяться в культових будівлях і на прилеглій території, у місцях паломництва, установах релігійних організацій, на кладовищах, в місцях окремих поховань і крематоріях, квартирах і будинках громадян, а також в установах, організаціях і на підприємствах за ініціативою їх трудових колективів і згодою адміністрації.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним, як вірянином проводяться богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії. І, як зазначено самим апелянтом, він, як вірянин, лише бере в них участь.

Таким чином, за змістом зазначеної норми вбачається, що вона стосується релігійних організацій, які проводять богослужіння, релігійні обряди, церемонії та процесії тощо, і встановлює право засновувати і утримувати вільно доступні місця богослужінь або релігійних зібрань, а також місця, шановані в тій чи іншій релігії (місця паломництва) саме релігійних організацій (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»)

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд даної справи мав відбутися за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, та з урахуванням заяви про зміну предмету позову є хибними з огляду на таке.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За пунктом 4 частини 4 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду прав незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 2 статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За частини 4 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;

5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Таким чином, у порядку спрощеного позовного провадження можуть розглядатися не лише справи, визначені ч. 1 ст. 274 ЦПК України, але й будь-які інші справи, якщо з частини четвертої вказаної статті не випливає заборона щодо можливості їх розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. (Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09.09.2024 у справі № 314/4732/19 провадження № 61-8177св23).

При цьому, подане позивачем клопотання, у порядку ст. 277 ЦПК України про перехід розгляду справи зі спрощеного провадження у загальне позовне провадження з викликом сторін, було належним чином досліджено судом першої інстанції, та ухвалою від 14.05.2024 відмовлено у його задоволенні у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, які б були підставою для задоволення поданого клопотання.

Враховуючи те, що в цій справі предметом позову були лише вимоги немайнового характеру, а також те, що оскільки ця справа не належить до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, а також з огляду на вказані положення ст. 19 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження було постановлено 26.03.2024, заяву про зміну предмету позову було подано 14.05.2024, тобто, з пропуском визначеного процесуальним законом строку, і питання щодо поновлення пропущеного строку позивачем не ставилось. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги подану заяву про зміну предмету позову.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б були підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ковальчуком Ярославом Вадимовичем, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 12 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді