справа № 761/3487/24 головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Король Інною Олександрівною на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року з метою забезпечення позову накладено арешт на:

- квартиру, загальною площею 70,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- машиномісце/паркомісце, загальною площею 14,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- квартиру, загальною площею 53,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

21 травня 2024 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Король Інни Олександрівни про скасування заходів забезпечення позову, в якому остання просила суд:

скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 не підписувала договір позики, на підставі якого ОСОБА_2 звернувся з даним позовом про стягнення заборгованості. Крім того, представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що твердження позивача за первісним позовом щодо придбання квартири та паркомісця на АДРЕСА_4 за кошти отримані за договором позики не відповідають дійсності. Представник надала звіти про оцінку майна, на яке було накладено арешт та зазначила, що ціна позову неспівмірна з вартістю майна, на яке накладено арешт.

03 червня 2024 року від представника ОСОБА_2 надійшли заперечення на клопотання про скасування заходів забезпечення позову, в яких він зазначає, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки представник ОСОБА_1 не надала суду доказів, що ОСОБА_1 не підписувала договір позики. Надані звіти про оцінку майна не зареєстровані у Єдиній базі даних звітів про оцінку, оскільки не містять в паперових примірниках звіту та висновку про вартість майна унікального реєстраційного номеру, до них не додано довідок про внесення інформації зі звіту про оцінку, які повинні долучатися до звіту про оцінку. ОСОБА_2 вважає, що зазначена в звітах ринкова вартість нерухомого майна ОСОБА_1 є надмірно завищеною, не відповідає дійсній ринковій вартості нерухомого майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Король Інни Олександрівни про скасування заходів забезпечення позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Король Інна Олександрівна, 04 липня 2024 року через систему Електронний Суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що факти, які стали підставою для забезпечення позову не відповідають дійсним обставинам та не підтверджуються жодними доказами.

Суд першої інстанції не врахував, що визначена оціночна вартість не відповідає дійсній вартості нерухомого майна, а надані первісним позивачем довідки про надання інформаційних консультаційних послуг не можуть встановлювати оціночну вартість майна та не відповідають Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».

У зв`язку з цим, суд не звернув увагу, що арешт накладено на майно, що не відповідає співмірності заявленої суми позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Король Інною Олександрівною на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

31 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Балійчук Людмила Іванівна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Король Інна Олександрівна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Балійчук Людмила Іванівна заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд вважав, що надані представником ОСОБА_1 докази на підтвердження викладеного у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову не свідчать про ту обставину, що на даний час відпала необхідність у забезпеченні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» роз`яснено судам, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто, сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як передбачено ч. ч. 6-9 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі №705/4132/19, забезпечення позову в цивільному процесі є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі статтею 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечувальні заходи застосовуються та скасовуються судом шляхом ухвалення процесуального рішення - ухвали.

Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.

Встановлено, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року про забезпечення позову ОСОБА_2 була оскаржена ОСОБА_1 . За наслідками апеляційного розгляду, постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу про забезпечення позову залишено без змін.

Відтак відсутні підстави вважати, що вжиті судом заходи забезпечення позову були не обґрунтованими, не співмірними з позовними вимогами чи такими, що не відповідали вимогам закону.

Подаючи заяву у порядку ст. 158 ЦПК України до вирішення спору по суті (ухвалення рішення), сторона відповідача не навела доводів та не надала доказів на їх підтвердження в частині, що потреба в забезпеченні позову, з врахуванням нових обставин, відпала або в заходах забезпечення позову більше немає необхідності.

Обставини, які на думку відповідача свідчать про незаконність ухвали суду про забезпечення позову, були перевірені судом апеляційної інстанції в межах розгляду апеляційної скарги саме на ухвалу про забезпечення позову.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 в частині незаконності та не обґрунтованості ухвали суду про забезпечення позову, не можуть бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав до скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року, оскільки судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами та застосовані норми процесуального права.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Король Інною Олександрівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова