Справа № 756/9900/24
Провадження № 2/756/4482/24
27 листопада 2024 року місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участю секретаря судових засідань - Тагієва Р.Д.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордера № Г256520 від 25.07.1975 на житлове приміщення, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради від 01.07.1975 № 1381 ОСОБА_5 на сім`ю у складі п`яти осіб, а саме: ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_6 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_8 , видано дозвіл на зайняття трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 30.05.2016 розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 302 внесено зміни до договору найму жилого приміщення за вказаною адресою та укладено його з позивачем. На той час склад сім`ї: племінниці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Станом на день звернення до суду у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані три особи: позивач, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідачка ОСОБА_2 більше 10 років не проживає у квартирі, у квартирі відсутні її особисті речі і на цей час її місце проживання невідомо. Як зазначає позивач, реєстрація відповідачки, яка не проживає у квартирі, створює додаткові витрати на утримання житла. З огляду на відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації без поважних причин понад 10 років, просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.08.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Прокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.10.2024 до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_4 .
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24.10.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у засідання суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. При цьому, 24.10.2024 позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошень про виклик на сайті Судової влади України.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Московської районної ради від 01.07.1975 № 1381 ОСОБА_5 видано ордер № Г256520 від 25.07.1975 на житлове приміщення - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_5 право на вселення у зазначену квартиру отримали: ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_8 (донька) (а.с. 8).
Як убачається, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.09.2009; ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08.07.2013; ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02.01.2016.
Відповідно до витягу з розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 302 від 30.05.2016, внесено, зокрема, зміни в договір найму жилого приміщення трикімнатної квартири АДРЕСА_3 та укладено його з ОСОБА_1 , склад сім`ї якого: він, племінниця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 11).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.04.1992 по теперішній час (а.с.7).
Згідно з відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.06.2009 по теперішній час (а.с. 23).
Отже, на цей час у зазначеній квартирі зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .
Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 01.07.2024, більше 10 років, який підписаний мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 13).
Як вбачається з відповіді Оболонського Управління поліції ГУНП у місті Києві від 05.07.2024, у ході проведеної перевірки було встановлено, що по наявним облікам Оболонського УП ГУНП у місті Києві гр. ОСОБА_2 не значиться, не затримувалася та з заявами не зверталась. У зв`язку з цим встановити її місце знаходження не виявилось можливим (а.с.12).
Отже, установлено, що відповідачка зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак протягом тривалого часу не користується квартирою, не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в її утриманні, житлом не цікавиться.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ордер - це по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення.
Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Згідно з п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності.
За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказів, які б підтверджували, що відповідачка цікавилася чи цікавиться житловою площею, сплачувала комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин її відсутності у житлі, суду не надано.
Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 09.12.2024.
Суддя М. М. Ткач