Справа № 463/7634/19 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/3233/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Матяш С. І.,

з участю представника заявника адвоката Заремби В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_3 про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення, в якій просив допустити поворот виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020 року, та в порядку повороту виконання цього рішення стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 10 268,91 доларів США.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , вирішено стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 97 080,68 доларів США, з яких: 4 350,00 доларів США - сума основного боргу, 89 610,00 доларів США - 2,5% за користування коштами в день, 3 120,68 доларів США - пеня. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2022 року задоволено заяву про перегляд даного заочного рішення суду, рішення скасоване. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року позов задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 6 742,50 доларів США, з яких: 4 350,00 доларів США - сума основного боргу, 2 392,50 доларів США - 2,5% за користування кредитними коштами в день. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Проте, станом на дату скасування заочного рішення суду таке було виконано частково в порядку примусового виконання стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі, еквівалентній 17 011,41 доларів США, а саме 549 943 грн 00 коп. Оскільки новим рішенням суду вирішено стягнути 6742,50 доларів США, а в порядку примусового виконання заочного рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто суму, еквівалентну 17 011,41 доларів США, в порядку повороту виконання рішення суду слід стягнути 10268,91 доларів США.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_3 про поворот виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020року у справі №463/7634/19 задоволено.

Допущено поворот виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020року у справі № 463/7634/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 268, 91 доларів США.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки новим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року вирішено стягнути з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 742,50 доларів США, а в порядку примусового виконання заочного рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто суму, еквівалентну 17 011,41 доларів США, тому в порядку повороту виконання рішення суду на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 слід стягнути різницю в розмірі 10 268, 91 доларів США.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в жовтні 2024 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2024 року змінити, а саме змінити підстави та суму на яку має відбутися поворот виконання, зазначивши таку суму в гривнях в розмірі 288 021 грн 59 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що виконання заочного рішення відбулось у гривнях, а не в доларах США, що підтверджується листом органу ДВС, згідно якого стягувач отримав суму в розмірі 475 759 грн 75 коп., а також визнається останнім. Суд перейняв на себе невластиву йому функцію, здійснив перерахунок суми, отриманої за результатами торгів у гривні, в іноземну валюту, при цьому не надав належної правової оцінки діям державного виконавця, які виникли під час примусового виконання рішення суду від 16 листопада 2013 року. Звертає увагу, що такі дії державного виконавця боржником не оскаржувались.

В листопаді 2024 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_4 , в якому міститься прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги, такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 97 080,68 доларів США (з яких: 4 350,00 доларів США - сума основного боргу, 89 610,00 доларів США - 2,5 % за користування коштами в день, 3 120,68 доларів США - пеня).

20 січня 2021 року відкрито ВП № 64188630 з примусового виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 березня 2020 року, яке було об`єднано в зведене виконавче провадження з ВП № 59920713 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 110 781 грн 93 коп.

В ході даного зведеного виконавчого провадження з ОСОБА_3 було стягнуто грошові кошти в загальній сумі 549 943 грн 00 коп.

Як вбачається з відповіді Шевченківського ВДВС м. Львова та копії розпорядження № 64188630 від 15 лютого 2021 року на користь ОСОБА_1 з депозитного рахунку Шевченківського ВДВС 16 лютого 2021 року було списано 475 759 грн 75 коп., що становить 17 011,41 доларів США (згідно з інформацією розміщеною на офіційному сайті Національного Банку України, офіційний курс долара США до національної валюти України, гривні станом на 16 лютого 2021 року становив 1,00 долар США = 27, 9671 грн.)

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 серпня 2022 року скасовано заочне рішення суду від 03 березня 2020 року.

Личаківським районним судом м. Львова прийнято нове рішення від 16 листопада 2023 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4350,00 доларів США основного боргу, 2 350, 50 доларів США 2,5 проценти за користування коштами в день. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 705 грн 26 коп. судового збору.

Неоспорюючи підстави застосування у даній справі повороту виконання рішення суду з підстав того, що після скасування заочного рішення та ухвалення нового рішення судом задоволено позовні вимоги в меншому розмірі, особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає, що такий поворот стягнутих грошових сум має відбуватися саме в національній валюті, в якій такі кошти отримані стягувачем від органу ДВС, а не в іноземній валюті, як помилково вважав суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Поворот виконання рішення є цивільною процесуальною гарантією захисту майнових прав відповідача, яка полягає у поверненні позивачем (стягувачем) відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим рішенням. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частина шоста статті 444 ЦПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Як наголошено в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики (як у справі, що переглядається), не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 79 постанови від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 зробила висновок наступного змісту: «якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції з огляду на те, що скасованим рішенням суду щодо якого вирішувалось питання про поворот виконання, стягнення заборгованості відбулося в іноземній валюті, дійшов вірного висновку про те, що в порядку повороту виконання поверненню підлягає саме іноземна валюта, а не її еквівалент в гривнах, незважаючи на те, що саме у цій валюті стягувачу були перераховані грошові кошти.

Щодо визначення розміру грошових коштів, які підлягають поверненню, місцевий суд правильно виходив з наданої державним виконавцем довідки про розмір заборгованості саме в іноземній валюті (валюті зобов`язання та валюті, стягнутій судовим рішенням), який обрахований ним виходячи з офіційного курсу, встановленого Національним банком України. Такі дії державного виконавця узгоджуються як з положеннями спеціального закону Закону України «Про виконавче провадження», так і ґрунтуються на усталеній судовій практиці, згаданій вище.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного визначення суми грошових коштів, які підлягаю поверненню, а стосується лише валюти повернення.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно допустив поворот виконання рішення суду в доларах США, є необґрунтованими.

При цьому, суд не перейняв на себе невластиву йому функцію, здійснивши самостійно перерахунок суми грошових коштів, які підлягають поверненню.

Колегія суддів у цьому зв`язку вважає за доцільне звернути увагу особи, що подала апеляційну скаргу, на те, що саме він як стягувач, а не боржник, мав би оскаржувати дії державного виконавця щодо незгоди із сумою заборгованості, яка йому була погашена. Проте, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич