КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024року

м. Київ

справа №754/3233/20

провадження №22-ц/824/2736/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Літвінова Євгена Володимировича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року представник ТОВ «Порше Мобіліті» - Літвінов Є.В. звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50009967 від 12 серпня 2013 року, розмір якої станом на 17 лютого 2020 року становить 188 441,83 грн, з яких: 149 486,46 грн - заборгованість з дострокового повернення суми кредиту: 116 873,85 грн (еквівалент 4 493,42 долари США за курсом станом на 14 липня 2017 року) - сума кредиту; 8 770,34 грн -

3 відсотки річних; 23 842,27 грн - інфляційні втрати; 22 260,21 грн - сума штрафу, нарахованого за п. 8.2. Загальних умов; 16 695,16 грн - сума штрафу, нарахованого за п. 8.4. Загальних умов за порушення вимог щодо страхування майна; а також 15 000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50009967, згідно умов якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 111 301,07 грн - еквівалент суми кредиту в доларах США: 13 697,75 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту (з урахуванням Додаткової угоди до Кредитного договору №50009967 від 12 серпня 2013 року) - 15 серпня 2020 року, для купівлі автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб.см, рік випуску 2013.

Вказував, що на виконання зазначених умов кредитного договору 12 серпня 2013 року між ПАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», як страховиком, та відповідачем, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування №28-0199-13-00702.

Також згідно п.1.6. Загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50009967 від 12 серпня 2013 року забезпечено договором застави транспортного засобу №50009967 від 16 серпня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В., зареєстрованим у реєстрі №1239, згідно з умовами якого відповідач надав у заставу автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб.см, рік випуску 2013, білого кольору, заставною вартістю 130 942,43 грн, що належить йому на праві власності.

Посилався на те, що у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем термінів сплати чергових платежів за кредитним договором, 20 липня 2017 року позивачем було направлено вимогу (повідомлення) відповідачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. №50009967 від 17 липня 2017 року, в якій повідомлено, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання цієї вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.

Зауважував, що відповідач певний час належно виконувала свої обов`язки зі сплати страхових платежів, однак, згодом, сплату страхових платежів припинила, внаслідок чого позивач, на підставі п. 5.6. Загальних умов, вимушений був їх сплачувати самостійно.

Зазначав, що станом на дату підготовки позовної заяви, відповідачем залишилась несплачена сума кредиту у розмірі 116 873,85 грн (еквівалент 4 493,42 доларів США відповідно до курсу АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» станом на 14 січня 2017 року 26,01 грн за 1 долар США).

Крім того, за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з дострокового повернення суми кредиту позивачем нараховані 3% річних у розмірі 8 770,34 грн, а також 23 842,27 грн інфляційних втрат.

Також позивачем на підставі п. 8.2 Загальних умов, яким передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту, відповідачу нараховано штраф у розмірі 22 260,21 грн.

На підставі п. 8.4 Загальних умов, яким встановлено, що у випадку порушення позичальником вимог статті 5.5 кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись випадками укладення позичальником договору страхування із страховою компанією, що не авторизована позивачем тощо, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 15% від суми кредиту, відповідачу нараховано штраф у розмірі 16 695,16 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник позивача ТОВ «Порше Мобіліті» - Літвінов Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку із систематичним порушенням відповідачем термінів сплати чергових платежів за кредитним договором, 20 липня 2017 року позивачем було направлено вимогу (повідомлення) відповідачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. №50009967 від 17 липня 2017 року з вимогою повернути суму кредиту.

Зауважує, що встановивши наявність у відповідача заборгованості перед позивачем суд першої інстанції помилково застосував положення законодавства про застосування наслідків спливу строку позовної давності, адже такий строк щодо заявлених вимог пропущено не було.

19 вересня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Вказує, що згідно листа від 08 січня 2015 року перша прострочка по сплаті за кредитним договором виникла у відповідача 16 грудня 2014 року, проте позивач, будучи обізнаним про порушення свого права з 16 січня 2015 року, протягом трьох років від цієї дати не звернувся до суду, а пред`явив вимоги лише у лютому 2020 року, тому застосування Броварським міськрайонним судом Київської області наслідків пропуску строків позовної давності є законним.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 16 січня 2015 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду із зазначеним позовом лише у лютому 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Судом установлено, що 12 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50009967, згідно умов якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 111 301,07 грн - еквівалент суми кредиту в доларах США: 13 697, 75 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту (з урахуванням Додаткової угоди до Кредитного договору №50009967 від 12 серпня 2013 року) - 15 серпня 2020 року, для купівлі автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб.см, рік випуску 2013.

12 серпня 2013 року між ПАТ «Страхова компанія «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА», як страховиком, та відповідачем, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування №28-0199-13-00702 вказаного транспортного засобу.

16 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу №50009967, предметом якого є автомобіль з наступними характеристиками: марка, модель VOLKSWAGEN POLO, випуск 2013 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1 598 куб.см, колір білий.

11 лютого 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 уклали договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу, яким, зокрема, підпункт 1.3.2 договору застави виклали в наступній редакції: «1.3.2 Строк користування кредитом за кредитним договором встановлено згідно з графіком погашення кредиту, що є невід`ємною частиною до кредитного договору, але в будь-якому випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 84 місяців з дати надання кредиту, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до зазначеного кредитного договору».

Відповідно до п. 1.1 Загальних умов кредитування компанія зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Положеннями п.п. 1.4.2 - 1.4.3 Загальних умов кредитування сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

До 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. У разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 (три) робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу у повернення кредиту звертається до компанії за відповідним рахунком. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов`язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Згідно п.п. 5.5 - 5.6 Загальних умов кредитування позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Якщо позичальник в порушення статті 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку з виконанням даного доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів у порядку, передбаченому пунктами 1.7.1 - 1.7.6 цього кредитного договору або в порядку, передбаченому пунктом 1.7.9 цього кредитного договору (у випадку неотримання позичальником додаткового кредиту від компанії).

Сторони погодилися, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, зокрема у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць (п.п. 3.2.1 п. 3.2 Загальних умов кредитування).

20 липня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. №50009967 від 17 липня 2017 року, згідно якої позивач вимагав від ОСОБА_1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, що разом станом на поточну дату становить 181 219,73 грн та складається з: дострокове повернення суми кредиту, що станом на поточну дату становить еквівалент 6 486,50 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 168 713,87 грн; несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 10 457,69 грн; штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору - 2 048,17 грн. Також зазначено, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги компанія буде змушена вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий компанії у заставу для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Якщо з будь-яких причин вимогу не буде отримано. перебіг вказаного строку починається з дати його відправлення. При цьому зауважено, що згідно з умовами договору за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до зазначеної суми заборгованості буде додано штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 22 260,21 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом представник ТОВ «Перше Мобіліті» - Літвінов Є.В. просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50009967 від 12 серпня 2013 року, розмір якої станом на 17 лютого 2020 року становить 188 441,83 грн, з яких: 149 486,46 грн - заборгованість з дострокового повернення суми кредиту: 116 873,85 грн (еквівалент 4 493,42 долари США за курсом станом на 14 липня 2017 року) - сума кредиту; 8 770,34 грн - 3 відсотки річних; 23 842,27 грн - інфляційні втрати; 22 260,21 грн - сума штрафу, нарахованого за п. 8.2. Загальних умов; 16 695,16 грн - сума штрафу, нарахованого за п. 8.4. Загальних умов за порушення вимог щодо страхування майна; а також 15 000 грн витрат на правничу допомогу

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно частини другої статті 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2017 року позивачем було підготовано відповідачу вимогу (повідомлення) за вих. № 50009967 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Згідно наявної у матеріалах справи копії цієї вимоги (повідомлення), яка згідно опису вкладення і повідомлення про вручення була направлена відповідачу 20 липня 2017, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору та порушення термінів сплати чергових платежів та інших платежів за договором, компанія неодноразово направляла листи щодо сплати заборгованості, не зважаючи на це прострочення ОСОБА_1 виконання зобов`язання перевищує 1 (один) календарний місяць, товариство вимагає дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати заборгованості відповідно до умов договору, що разом станом на поточну дату становить 181 219,73 грн та складається з: дострокове повернення суми кредиту, що станом на поточну дату становить еквівалент 6 486,50 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 168 713,87 грн; несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 10 457,69 грн; штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору - 2 048,17 грн.

При цьому зауважено, що згідно з умовами договору за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії до зазначеної суми заборгованості буде додано штраф у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 22 260,21 грн.

Факт отримання вимоги відповідачем під час розгляду справи не заперечувався.

Отже, зважаючи на наявність у матеріалах справи підтвердження факту направлення досудової вимоги на адресу ОСОБА_1 , а також умови кредитного договору, за якими, якщо з будь-яких причин вимогу не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати його відправлення, останнім днем повернення кредиту та сплати заборгованості позивачем було визначено 19 серпня 2017 року.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги про стягнення з ОСОБА_1 достроково основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 116 873,85 грн (еквівалент 4 493,42 долари США за курсом станом на 14 липня 2017 року), які утворилися станом на дату пред`явлення вимоги та входили до суми заборгованості, зазначеній у вимозі від 17 липня 2017 року.

Щодо вимог про нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс1 1).

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати чергових платежів виникла заборгованість перед банком відповідно до статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних у розмірі 8 770,34 грн, яка обґрунтовано заявлена позивачем до стягнення з ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, оскільки порушене грошове зобов`язання, зазначене в гривнях, виражено еквівалентом в іноземній валюті, а відтак, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Щодо вимог про стягнення штрафів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Відповідно до п. 8.2. Умов кредитування сторонами погоджено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1., позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% (двадцяти відсотків) від суми кредиту.

За змістом п. 8.4. Загальних умов кредитування, у випадку будь-якого порушення позичальником вимог статті 5.5 цього кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись випадками укладення позичальником договору страхування із страховою компанією, що не авторизована компанією тощо, позичальник сплачує на вимогу компанії штраф у розмірі 15% від суми кредиту. Зазначені у цій статті штрафні санкції підлягають сплаті позичальником не пізніше ніж через 7 робочих днів з дня направлення відповідної вимоги компанією, а у разі дострокового повернення кредиту та/або додаткового кредиту за рішенням компанії - відповідно до статті 3.3.

З наведеного вище вбачається, що штраф застосовується у випадку неповернення кредиту в тридцять календарних днів з дати одержання повідомлення про дострокове повернення кредиту (пункт 3.3 загальних умов кредитування); за порушення вимог статті 5.5 Загальних умов кредитування.

У вимозі про повернення кредиту від 17 липня 2017 року було зазначено про штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору у розмірі 2 048,17 грн та про настання наслідків у разі порушення п. 3.3 Загальних умов кредитування у виді нарахування штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 22 260,21 грн (п. 8.2).

Разом з тим, у позовній заяві ТОВ «Порше Мобіліті» просить стягнути з відповідача на користь товариства суму штрафу, нарахованого за п. 8.2 Загальних умов кредитування та суму штрафу, нарахованого за п. 8.4 Загальних умов кредитування за порушення вимог щодо страхування майна.

Відповідачем порушено вимоги п. 3.3. Умов кредитування щодо повернення позивачу у повному обсязі суми основного кредиту, плати за кредит та передбачених умовами договорів штрафних санкцій протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги, що тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту (п. 8.2 Умов кредитування).

Однак, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення штрафу на підставі п. 8.4 кредитного договору, який складає 16 695,16 грн, оскільки станом на час пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту від 17 липня 2017 року штраф за порушення вимог щодо страхування майна у розмірі 15% від суми кредиту становив 0,00 грн.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення штрафу у розмірі 20% від суми кредиту згідно п. 8.2 Загальних умов кредитування у розмірі 22 260,21 грн.

Щодо строку позовної давності.

25 січня 2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Однак, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Відповідно до п. 1.4.3. Загальних умов кредитування до 10 числа кожного місяця Компанія надсилає Позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті відповідно до Графіка погашення кредиту.

Умовами п. 1.4.2. Загальних умов кредитування визначено, що повернення кредиту здійснюється Позичальником в повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Сторони погодилися, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, зокрема у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць (п.п. 3.2.1 п. 3.2 Загальних умов кредитування).

Згідно п. 3.3 позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Окрім того, відповідно до п.п. 5.5 - 5.6 Загальних умов кредитування позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Якщо позичальник в порушення статті 5.5 цього кредитного договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, компанія на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені позичальника та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими Загальними умовами кредитування. Позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування та здійснити від імені і за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених таким договором (договорами) страхування, на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку з виконанням даного доручення/укладанням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів у порядку, передбаченому пунктами 1.7.1 - 1.7.6 цього кредитного договору або в порядку, передбаченому пунктом 1.7.9 цього кредитного договору (у випадку неотримання позичальником додаткового кредиту від компанії).

Матеріалами справи встановлено, що вперше прострочення сплати заборгованості відбулось 16 грудня 2014 року, про що повідомлено ОСОБА_1 08 січня 2015 року з вимогою сплатити заборгованість (т. 1 а.с. 171).

В подальшому ТОВ «Порше Мобіліті» неодноразово направлялись відповідача вимоги про сплату заборгованості та згідно наведених позивачем розрахунків ОСОБА_1 частково сплачувались грошові кошти по кредиту, які в першу чергу зараховувались на погашення штрафу та пені.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 визнавала та сплачувала заборгованість по кредиту, строк позовної давності переривався.

20 липня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. №50009967 від 17 липня 2017 року, а з позовом звернулося 05 березня 2020 року, тобто у межах строку позовної давності.

Окрім того, ТОВ «Порше Мобіліті» з вересня 2017 року по січень 2020 року вчасно та у повному обсязі виконувало свої обов`язки перед ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» за пунктом 5.6 Загальних умов кредитування.

Разом з тим, суд першої інстанції не викладені обставини уваги не звернув, не дослідив належним чином матеріали справи, зокрема ті, що підтверджують факт переривання строку позовної давності, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи те, що у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати кредиту перед ТОВ «Порше Мобіліті», яка станом на час пред`явлення досудової вимоги 17 липня 2017 року склала: 116 873,85 грн (еквівалент 4 493,42 долари США за курсом станом на 14 липня 2017 року) - сума кредиту; 8 770,34 грн - 3 відсотки річних; 22 260,21 грн - сума штрафу, нарахованого за п. 8.2. Загальних умов, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України встановлено, що питання як розподілити між сторонами судові витрати суд вирішує під час ухвалення рішення суду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має намір сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів. Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 березня 2018 року у справі №910/9111/17 та від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18.

Зважаючи на положення про те, що суд апеляційної та касаційної інстанцій має вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, здійснених у зв`язку з переглядом справи, Верховний Суд дотримується позиції, що особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (Правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №916/24/18).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору

У справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.

З матеріалів справи вбачається, що сторона відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції подавала відзив на позовну заяву, проте не порушувала питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ані у відзиві, ані в окремому клопотанні.

Окрім того, види робіт або послуг адвоката, витрат, про відшкодування яких у справі заявлено вимогу, мають відповідати умовам договору про надання правової допомоги, положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і процесуального закону (Постанова Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №910/23210/17).

Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (Постанова Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №904/8308/17).

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Зокрема, акт приймання-передачі послуг повинен містити детальний опис витраченого адвокатом часу за кожним із видів робіт.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

На підтвердження факту та розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокат позивача Літвінов Є.В. долучає до позовної заяви копії: договору про надання юридичних послуг; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; довіреності; ордеру на надання правової допомоги Серії КВ №402610.

Згідно умов договору про надання юридичних послуг від 10 квітня 2018 року за надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду, сума якої визначається у відповідній додатковій угоді (заявці), яка підписується сторонами.

У строки, визначені у відповідній додатковій угоді (заявці), сторони підписують акт наданих послуг, яким підтверджують належне та повне виконання договірних зобов`язань та відсутність претензій одна до одної.

Разом з тим, стороною відповідача не надано суду додаткової угоди (заявки), акту наданих послуг, детального опису виконаних ним робіт (наданих послуг), а також витраченого адвокатом часу за кожним із видів робіт, що позбавляє суд можливості визначити фактичний обсяг правової допомоги, наданої відповідачу адвокатом Літвіновим Є.В., співмірність витрат на правничу допомогу.

Таким чином, зважаючи на відсутність документального підтвердження виду та обсягу наданих послуг з правової допомоги (додаткової угоди (заявки), детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт із зазначеним видів правничої допомоги та затраченого адвокатом часу по кожному виду послуг), колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду в апеляційній інстанції стороною відповідача не доведено жодними належними та допустимими доказами відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті».

Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Порше Мобіліті», які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 204,78 грн, за подання апеляційної скарги - 3 307,17 грн, а всього 5 511,95 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Літвінова Євгена Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, буд. 1-В, , Банк: АТ «Креді Агріколь Банк», р/р № НОМЕР_4 ) заборгованість за кредитним договором №50009967 від 12 серпня 2013 року, а саме: 116 873,85 грн (еквівалент 4 493,42 долари США за курсом станом на 14 липня 2017 року) - сума кредиту; 8 770,34 грн - 3 відсотки річних; 22 260,21 грн - сума штрафу, нарахованого за п. 8.2 Загальних умов кредитування.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, буд. 1-В, , Банк: АТ «Креді Агріколь Банк», р/р № НОМЕР_4 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 5 511,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник