ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 201/3352/24

провадження № 61-11233св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П. від 10 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушення термінів їх виплати в сумі 108 885,93 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю судового рішення про спір між тими самими сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року про закриття провадження у справі скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки у справі № 201/4715/23, та даній справі предмет позову не є тотожним.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У серпні 2024 року представник ГУ ДПС у Дніпропетровській області звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, у якій просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДПС у Дніпропетровській області компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати вже була предметом розгляду у справі № 201/4715/23, і стосовно неї судами першої та апеляційної інстанції вже надано правову оцінку, що виразилась у відмові в задоволенні позову.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 201/3352/24 з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2024 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що у 2023 році ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, в якому просив стягнути з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883 грн 31 коп, за вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 45 347 грн 76 коп, за статтею 625 ЦК України 3% річних в сумі 6 003 грн 32 коп та інфляційні втрати в сумі 32 929 грн 26 коп, вирішити питання судових витрат.

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву в порядку статті 49 ЦПК України та просив стягнути з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883 грн 31 коп, за вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 45 347 грн 76 коп, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 156 311,04 грн, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року по справі №201/4715/23 позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі - задоволено частково.

Стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 45 347 гривень 76 копійок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, 5 000 гривень на професійну правничу допомогу, а всього 50 347 (п`ятдесят тисяч триста сорок сім) гривень 76 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області судовий збір на користь держави в сумі 1 073 грн 60 копійок.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Дніпропетровській області - залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року - залишено без змін.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 108 885,93 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позови у цій справі та у справі № 201/4715/23 не є тотожними, оскільки предмети позовів у цих справах є різними.

Верховний Суд не може погодитися із такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська фактично здійснив розгляд справи № 201/4715/23 з урахуванням уточненого позову ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДПС у Дніпропетровській області компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з 19 травня 2022 року по 18 квітня 2023 року (присуджену постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2022 року у справі № 201/3238/21) на підставі положень Закону про компенсацію та Порядку компенсації.

Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у вказаній справі, в задоволенні вказаної вимоги ОСОБА_1 відмовлено. Зазначені судові рішення набрали законної сили.

Отже, вимога ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДПС у Дніпропетровській області компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати вже була предметом розгляду у справі № 201/4715/23, і стосовно неї судами першої та апеляційної інстанцій вже надано правову оцінку, що виразилось у відмові в задоволенні позову.

У справі, що переглядається № 201/3352/24 позивач звернувся до суду із позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області з позовом, який має той же предмет та ту ж підставу: про стягнення компенсації на підставі Закону про компенсацію та Порядку компенсації за період з 19 травня 2022 року по 18 квітня 2023 року за несвоєчасно виплачені йому суми заробітної плати, присуджені постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 травня 2022 року у справі № 201/3238/21.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судове рішення, яке набрало законної сили у справі № 201/4715/23, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до приписів частини третьої статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у цій справі.

Верховний Суд зазначає, що подання позивачем до відповідача нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято судові рішення у справі № 201/4715/23, які набрали законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності.

Розгляд позову у цій справі буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду (рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року), оскільки розглядаючи вимоги ОСОБА_1 , суду необхідно буде здійснити переоцінку обставин, які встановлені судовими рішення, що набрали законної сили.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням ухвали суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, понесені відповідачем судові витрати в розмірі 2 422,40 грн за подання касаційної скарги підлягають стягненню з позивача.

Керуючись статтями 131, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року скасувати, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 2 422,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов