03.12.2024 Справа № 363/641/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., за участю секретаря Василенко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Державний нотаріус Вишгородської районної державної нотаріальної контори Шило Олександр Степанович, Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частку у майні, виключення майна зі спадкової маси,-права власності на частку у майні, виключення майна зі спадкової маси,-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2023 року ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила:

- встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 01 грудня 2008 року по 21 березня 2022 року;

- встановити факт істотного збільшення у своїй цінності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ;

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 завершений будівництвом 2013 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В», огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І», трубчатим колодязем «ІІ»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ,загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В» , огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І» трубчатим колодязем «ІІ».

- виключити зі спадкового майна ОСОБА_8 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В» , огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І» трубчатим колодязем «ІІ

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.05.2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_8 . До 10.06.2008 року ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , проте проживав з нею. Вони мешкали спільно спочатку у будинку її матері ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , а з 2013 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуваючи у шлюбі між собою. Між ними були усталені відносини, що притаманні подружжю: виховували дітей, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут: спільно несли витрати, пов`язані з ремонтом житла, будівництвом будинку, утриманням житла, придбанням побутової техніки, меблів та інші витрати, підтримували шлюбні стосунки, вона виховувала дітей ОСОБА_11 , він її. В 2013 році вона разом із ОСОБА_8 , вкладаючи спільні зусилля та гроші, добудували недобудований будинок, що йому належав на праві власності. У лютому 2022 року окупацію села Козаровичі вона, ОСОБА_8 з нею та всі їхні діти перебували у будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_8 вбито. Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги є його мати, батько та діти - відповідачі у справі. Оскільки відповідачі не бажають добровільно визнати факт того, що вони із ОСОБА_8 проживали як чоловік та дружина, а також заперечують її участь у значному збільшенні вартості будинку, що є підставою для визнання за нею права власності на частину цього будинку, то існує спір про цивільне право, а отже є всі підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю її та ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу саме в позовному провадженні разом із вирішенням вимог, що стосуються спору.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засіданн. Витребувано у Вишгородської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, Вишгородською державною нотаріальною конторою подано через канцелярію суду 09.03.2023 року копію спадкової справи № 80/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.04.2023 року залучено до участі у справі законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - Службу у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.11.2024 року витребувано з Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) інформацію (витяги) з Єдиного реєстру актових записів про шлюб щодо перебування (не перебування) у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 01.12.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 року.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, 03.12.2024 р. Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області за вих. № /30.18-28 вовідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у період з 01.12.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 року - відсутні.

Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, 03.12.2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник ОСОБА_5 - адвокат Федосєєва Т.Ю. в судове засідання не з`явилася, 03.12.2024 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без їх участі, долучили до матеріалів справи письмові пояснення (дебати). В судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, оскільки відсутні докази спільного проживання (спільне ведення господарства, спільний бюджет) та вони просто спілкувалися. Спільна дитина не є підставою для встановлення факту спільного проживання. ОСОБА_12 не мав офіційного доходу, але працював не офіційно, їздив на заробітки в Москву. 28.03.2023 року ОСОБА_5 направила засобами поштового зв`язку суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що доказів того, що саме в період з 01.12.2008 по ІНФОРМАЦІЯ_10 р. (період проживання однією сім`єю, який просить встановити Позивачка) відбулося зростання вартості майна не надано. Стосовно укладених кредитних договорів, то вони не містять інформації про те, що отримані кошти направлені на ведення будівництва або ремонтних робіт, тобто не містять інформації про цільове призначення. Щодо Договору на проведення ремонтних робіт № 20-05-2013, зазначили, що він не містить актів. Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, зазначила, що ті підстави, на які Позивачка посилається в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюється положення СК України про спільність сумісної власності подружжя. Стосовно вимоги про встановлення факту істотного збільшення у своїй цінності будинку за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , то ці вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачка подала позов, а не заяву в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у цій справі є спір про право, а тому ці вимоги розглядаються у позовному провадженні. Вказала, що ОСОБА_1 є одночасно позивачкою по справі та законним представником Відповідача - ОСОБА_6 , що суперечить вимогам цивільного законодавства України.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Раніше вказав, що вони разом не проживали, але спілкувалися. Зазначив, що позивач приїздила до батька. З 2015 по 2021 рік проживали в с. Козаровичі, до 2005 року - в с. Лютіж. Два сини позивача проживали з ОСОБА_8 . Кожен рік практично всі їздили на відпочинок. Вказав, що вони спілкувалися майже 10 років та він користується автомобілем позивача.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Раніше зазначив, що вони будували будинок та він належав їм. Недобудований будинок вони подарували сину та приймали участь в його добудові.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Раніше вказала, що позивач не проживала з її сином, вони проживали окремо і не спілкувалися. Коли вона продала будинок, то побудувала будинок сину.

Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області поклалася на розсуд суду. Крім того, 08.05.2024 року через канцелярію суду подала пояснення по справі, в яких зазначила, що у разі задоволення позову права неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не будуть порушені.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 вказала, що з 1999 року позивач була знайома з ОСОБА_8 . Через півроку у них почалися відносини. В 2000 році у них народився перший син, але ОСОБА_13 був на той час одружений. З 2003 року ОСОБА_13 прийшов до неї та з цього часу вони були разом. Вони з ОСОБА_14 проживали у мами з 2003 р. як сім`я. Вони спільно піклувалися за дітьми. ОСОБА_13 на той час ніде не працював, однак були підробітки. Потім мама вирішила їм віддати магазин ритуальних послуг. Вона відкрила ПП у 2005 р., а тому в них були гарні доходи, працювали спільно та мали спільний дохід. В 2009 році народився ОСОБА_15 . У них раніше була домовленість, що будинок буде на 4 дітей. Після пожеж було зроблено все всередині. На дворі робив ОСОБА_16 навес, сарай. У них були накопичення для нового будівництва. Потім вона брала кредити, однак розраховувались швидко. Вони разом вели бізнес. ОСОБА_17 не проживала в будинку після ремонту.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_18 , який є сином позивача, зазначив, що він офіційно не син ОСОБА_8 , однак він хотів визнати його офіційно. З дитинства проживав разом з батьком, мамою та дітьми ОСОБА_19 . Мама з батьком проживали як сім`я. Мама займалася бізнесом. Вказав, що у них були кошти на будівництво, яким займалася мама. Під час ремонту будинку проживав він, ОСОБА_21 , ОСОБА_15 . З батьком спілкувалися постійно, він сплачував заборгованість по ЖЕК та 270 тис. він вклав в будинок після окупації.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , яка є матір`ю позивача, вказала, що у них був бізнес. ОСОБА_16 возив їх. Потім дізналася, що у ОСОБА_23 і ОСОБА_24 любов і що вона завагітніла. Десь в 2002 році до них прийшов ОСОБА_13 з двома дітьми. Сказав , що любить позивача і вони будуть жити разом. Спочатку вони жили у неї по АДРЕСА_2 . Вони жили добре та ОСОБА_16 був роботящим. Потім сказали, що у ОСОБА_26 згорів будинок, ОСОБА_24 наймала людей для будівництва. Будинок стояв десь три роки без ремонту. Потім вона купила блоки, шифер, сказала, щоб вони будували свій будинок. Але ОСОБА_24 сказала, що вони вирішили відремонтувати будинок ОСОБА_26 . Вони працювали разом. Десь з 2013 року вони пішли. Зазначила, що діти допомагали ОСОБА_24 . Зазначила, що вона не знала, що вони не розписані. Крім того, вказала, що вони всі їздили на відпочинок на море. Всі діти збиралися на свята.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 , яка є подругою позивача та сусідкою, вказала, що ОСОБА_24 з 2003 р. проживала разом з ОСОБА_14 у мами. В 2013 році перейшла в будинок, який розташований по АДРЕСА_1 . Відносини у них були як у сім`ї, вели спільний бюджет, господарство. ОСОБА_24 була для дітей ОСОБА_26 від першого шлюбу як мама, вона їздила з ними по лікарях, займалася вихованням. Думала, що вони одружені. Після пожежі будинку вони спільними зусиллями перекривали дах, батьки ОСОБА_26 допомагали. Вони повністю відбудували будинок. Працювали разом в ритуальних послугах. Зазначила, що ОСОБА_24 брала кредит на придбання сантехніки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , яка є подругою позивача зі школи та проживала в одному селі, зазначила, що бачила, як вони проживали з 2005 р., як займалися будівництвом та як горить будинок. Даху не було довго (декілька років). Десь 2008-2009 р. накрили кришу. ОСОБА_24 бачила постійно біля будинку та думала, що вона його будує. ОСОБА_5 та ОСОБА_21 вона не знає. Бачила зроблений ремон, допомагала позивачці з прибиранням. Вказала, що не знала, що ОСОБА_13 і ОСОБА_24 не в офіційному шлюбі, думала, що вони чоловік і дружина. В будинку було практично все зроблено, все було дуже добре. Постійно бачила рідного брата ОСОБА_24 , який постійно щось привозив. Свята влаштовувала ОСОБА_24 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 , яка дружить з позивачкою зі школи, зазначила, що позивачка з чоловіком познайомилась в 1999 році в с. Козаровичі. З 2003 року вони почали проживати разом на АДРЕСА_2 . Вони спільно працювали, коли проживали разом. Відносини у них були як у чоловіка та дружини, були сім`єю. Бачила як ОСОБА_24 завозила дітей в школу. В 2008 році вони накрили дах по АДРЕСА_1 . ОСОБА_24 наймала робітника. Приблизно з 2013 р. почали проживати в будинку по АДРЕСА_1 . ЇЇ чоловік робив їм кухню та шкаф-купе, за які розраховувалася ОСОБА_24 . Коли вона приходила до них, то там проживали діти, ОСОБА_16 та ОСОБА_24 . Позивачка постійно говорила як вона хоче зробити ремонт, що купити, як облаштувати кімнати. Весь цей час вони проживали як сім`я. У ОСОБА_24 був магазин, в якому працювали разом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , у якої були відносини з ОСОБА_32 та вона знає сторони по справі, оскільки протягом року проживали разом, вказала, що в 2018-2019 р. почала жити з ОСОБА_32 в будинку з сім`єю ОСОБА_11 . Позивачка з ОСОБА_14 проживали як сім`я, їздили на відпочинок, за покупками, проживали в одній кімнаті. Зі слів ОСОБА_21 знала, що вони робили відновлення будинку. Ремонт при ній не робився. Зазначила, що вони купували продукти, ОСОБА_24 давала гроші на комунальні послуги. З ОСОБА_21 зараз не спілкуються.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 26.12.2003 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Левчук О.Б. посвідчено за № 12843 договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_8 недобудований житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 90).

02.07.2004 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_8. надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 114/04 з закінчення будівництва 1-го мансардного житлового будинку ТП 144-24-88/1 з господ. спорудами АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.91).

З Довідки № 317 від 08.08.2005 року вбачається, що 05.08.2005 р. виникла пожежа в його житловому будинку АДРЕСА_1 . Причина пожежі - необережне поводження з вогнем невстановленої особи. В результаті пожежі вогнем знищено покрівлю, пошкоджено перекриття житлового будинку (т. 1 а.с. 92).

10.06.2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 18.10.2016 р., актовий запис № 132 (т. 1 а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на родився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області 03.03.2009, актовий запис № 03 (т. 1 а.с. 16).

З Договору на проведення ремонти робіт № 20-05.2013 від 20.05.2013 р. видно, що ОСОБА_1 доручає проведення ремонтних робіт за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 102-104). Матеріали справи містять додатки до цього договору (т. 1 а.с. 105-109).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданий Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12.04.2022 року, актовий запис № 123 (т. 1 а.с. 15).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 115 від 06.04.2022 р. причиною смерті ОСОБА_8 є вогнепальне кульове поранення голови (т. 1 а.с. 13-14).

З акту обстеження нерухомого майна, пошкодженого/зруйнованого внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації № 180 від 06.05.2022 р. вбачається, що наявні пошкодження/руйнація: фундамент - не ушкоджений, стіни - частково пошкоджені, дах/покрівля - частково пошкоджений, підлога - частково ушкоджена, вікна, двері, внутрішнє оздоблення - зруйновано, комунікації - частково пошкоджено електрику (т. 1 а.с. 134-135).

З довідки виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району про реєстрацію місця проживання особи № 12/09-41 від 07.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 з 16.08.2000 року по теперішній час (т. 1 а.с. 17).

З довідки виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району про реєстрацію місця проживання особи № 11/09-41 від 07.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований в АДРЕСА_2 з 14.03.2009 року по теперішній час (т. 1 а.с. 18).

З довідки Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 745 від 21.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала однією сім`єю з ОСОБА_8 та відновлювали будинок (т. 1 а.с. 19).

З Акту про спільне проживання Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 19.05.2022 року № 496 видно, що старостою с. Козаровичі Овсієнко В.С. обстежено та встановлено, що ОСОБА_1 являється законним представником неповнолітнього її сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємця покійного ОСОБА_8 . Постійно проживає спільно з ним за адресою: АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час (т. 1 а.с.20).

З довідки-характеристики виконавчого комітету Козаровицької сільської ради Вишгородськуого району Київської області видно, що ОСОБА_1 характеризується позитивно. Веде нормальний образ життя, спиртними напоями не зловживає, виховує та утримує чотирьох дітей: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (т. 1 а.с. 21).

Згідно висновку про вартість майна станом на 04.01.2023 р. оціночна (ринкова) вартість об`єкта нерухомості - недобудований житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 складає 1 446 229,15 грн. (т. 1 а.с.121). Матеріал справи також містять довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (т. 1 а.с. 122-124).

Згідно висновку про вартість майна станом на 04.01.2023 р. оціночна (ринкова) вартість об`єкта нерухомості - житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 складає 3 370 952,36 грн. (т. 1 а.с.125). Матеріал справи також містять довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (т. 1 а.с. 126-128).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 оскільки нею не було надано документів, підтверджуючих родинні відносини (т. 1 а.с. 137).

З відповіді Вишгородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області від 03.12.2024 р. № /30.18-28 вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у період з 01.12.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 року - відсутні.

До матеріалів справи додано виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3686/391, 1672/210, 4665/498 ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 24-26), свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 (а.с. 27), свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_8 (т. 1 а.с. 28), податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця за 2012, 2013, 2014 (т. 1 а.с. 29-34), звіт суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за І кв. 2008 р., ІІ кв. 2008 р., ІІІ кв. 2008 р., ІV кв. 2010 р., ІV кв. 2011 р. (т. 1 а.с. 35-39), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 40), лист-повідомлення щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту від 28.05.2013 р. (т. 1 а.с. 41-43), квитанції про погашення кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 44-60), фотографії (т. 1 а.с. 61-74), тимчасове посвідчення № НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 75), трудова книга НОМЕР_6 (т. 1 а.с. 76-77), рахунки та квитанції про сплату комунальних платежів (т. 1 а.с. 78-89), інвентаризаційна справа № 988 (т. 1 а.с. 93-101), накладна № 1906П від 22.09.2014 (т. 1 а.с. 110), квитанції (т. 1 а.с. 111-113), технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (т. 1 а.с. 114-120), лист Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 19.05.2022 № 725/03-18 (т. 1 а.с. 133), акт обстеження нерухомого майна, пошкодженого/зруйнованого внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації № 180 від 06.05.2022 р. (т. 1 а.с. 134-135), замовлення № 42243 від 16.05.2022 (т. 1 а.с. 136) копія спадкової справи № 80/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 168-192).

Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки

Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 зазначала, що з ОСОБА_8 вони почали проживати однією сім`єю з 10.05.2003 року у будинку її матері ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , а з 2013 р. у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_6 від спільного проживання з ОСОБА_8 у них народився син - ОСОБА_6 , у відповідній графі Свідоцтва про народження ОСОБА_6 . ОСОБА_8 записаний як батько.

Твердження позивача, які наведені в позовній заяві, та її пояснення в судовому засіданні узгоджуються також із показами свідків, які підтвердили наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відносин, притаманних подружжю, в період з 2003 по 2022 роки, їх спільне проживання в будинках, догляд за дітьми та їх вихованням, спільні витрати.

Зазначали також про те, що їм відомі обставини щодо добудови недобудованого будинку. Про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 тісних зв`язків, що притаманні подружжю свідчить факт народження у сторін сина ОСОБА_6 , у той період, коли вони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Доводи позивача, крім показань свідків, підтверджуються також дослідженими судом світлинами зі спільного відпочинку сторін, новорічних святкувань та інших сімейних подій, довідкою Димерської селищної ради № 745 від 21.12.2022 р., а тому суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_5 та її представника щодо відсутності доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю.

З огляду на наведене, наявні докази в сукупності дозволяють суду дійти висновку про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, так як між ними на той час склалися усталені відносини, притаманні подружжю - тривалий факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, піклування один про одного, придбання майна для спільного користування, участі у витратах щодо його утримання, тощо, а тому дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту істотного збільшення у своїй цінності будинку суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц дійшла до висновку про те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції", пункти 69 і 73).

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу № 1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Аналіз частини першоїстатті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець устатті 62 СК Українине називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників, при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зазначено: «Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

Отож, при посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя позивач повинен довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність (постанови Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 453/320/16-ц (провадження № 61-4141св21), від28 березня 2023 року у справі № 346/2857/21, провадження № 61-9952св22).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляд цієї справи судом встановлено, що ОСОБА_8 отримано у власність на підставі договору дарування недобудований житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Отже, вказаний об`єкт нерухомого майна є об`єктом особистої приватної власності ОСОБА_8 відповідно до положень ч. 1 ст. 57 СК України.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивачем не надано доказів того, що саме в період з 01.12.2008 по ІНФОРМАЦІЯ_10 року відбулося зростання вартості майна, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2005 року виникла пожежа в вищезазначеному недобудованому будинку, в результаті якої знищено покрівлю, пошкоджено перекриття житлового будинку, що підтверджується довідкою № 745 від 21.12.2022 р. В подальшому здійснювалась добудова господарських споруд, що підтверджується технічним паспортом ФОП ОСОБА_34 № 79, та капітальний ремонт, що підтверджується показами свідків та довідкою Димерської селищної ради № 745 від 21.12.2022 р.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність актів виконаних робіт до Договору на проведення ремонтних робіт № 20-05-2013, оскільки будинок був пошкоджений на час бойових дій на території села, що підтверджується Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого/зруйнованого внаслідок бойових дій, териростичних актів, диверсів, спричинених військовою агресію Російської Федерації № 180 від 06.05.2022 року. За результатами оцінки вартість недобудови, яку ОСОБА_2 подарував колись ОСОБА_8 становила б на сьогодні 1 446 000 грн. Вартість же добудованого будинку становить 3 371 000 грн. Отже, вартість будинку, що був особистою власністю ОСОБА_8 і був недобудованим, за час спільного проживання та за безпосередньої участі ОСОБА_1 у будівництві та капітальному ремонті збільшилась майже втричі, що є істотним збільшенням у своїй цінності, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 житлового будинку, визнання за ОСОБА_1 права власності на частку житлового будинку та виключення зі спадкового майна ОСОБА_8 частки житлового будинку суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статті 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їх спільної сумісної власності, за умови, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід уважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні чи особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); або інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно з вимогами ст.368-370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України.

Згідно зі ст.1218 Цивільного кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статті 89 ЦПК України, врахувавши обставини справи, суд виходить до обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання за нею права власності на 1/2 частину цього будинку, оскільки нею надано належні та допустимі докази на підтвердження цього.Крім того, на майно, яке належало ОСОБА_8 , право власності є і у ОСОБА_1 , їй належить 1/2 частка в такому майні, ця частка підлягає виключенню зі спадкової маси (спадкового майна ОСОБА_8 ).

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 01 грудня 2008 року по 21 березня 2022 року.

Встановити факт істотного збільшення у своїй цінності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_8 завершений будівництвом 2013 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В», огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І», трубчатим колодязем «ІІ».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В» , огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І» трубчатим колодязем «ІІ».

Виключити зі спадкового майна ОСОБА_8 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 292,9 кв.м, житловою площею 77,4 кв.м, з двома ганками «а» та «а1», з надвірними будівлями та спорудами: навісом «Б», сараєм «В», огорожею 1,2, каналізаційною спорудою «І» трубчатим колодязем «ІІ».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повнии? текст рішення складено 12.12.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 )

Відповідачі: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 )

ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 )

ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 )

ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 )

ОСОБА_6 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 )

Третя особа: Державний нотаріус Вишгородської районної державної нотаріальної контори Шило Олександр Степанович (07301, Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1)

Суддя М.Б. Баличева