ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.К.,

заявника : ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

У травні 2024 року заявник ОСОБА_1 через представника адвоката Олексієнка Олександра Олексійовича звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи та покласти на нього такі обов`язки: заборонити перебувати за місцем проживанням заявника та наближатися за 100 м до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні розмови із заявником, контактувати через інші засоби зв`язку та інших осіб, розшукувати та переслідувати заявника.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 28.03.2008 року, мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням суду від 20.12.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 переніс свої речі в іншу окрему частину будинку, яка має окремий вхід, та перейшов проживати до дружини ОСОБА_5 , а заявник з дітьми залишалась проживати там, де і проживала у частині будинку, що належить ОСОБА_3 . Разом із тим, з часу розірвання шлюбу по даний час ОСОБА_3 переслідує заявника на подвір`ї будинку, де вона проживає, з`являється у нетверезому вигляді, чинить психологічне насильство, погрожує фізичною розправою, телефонує з погрозами та розправою, пише смс-повідомлення зі словами погроз. Крім того, ОСОБА_3 подавши відповідну заяву до ДТЕК «Київська регіональні електромережі», вимкнув світло від частини будинку, де проживає ОСОБА_1 разом із дітьми. Також ОСОБА_3 погрожував підірвати бойову гранату. Неодноразово ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів, за наслідками чого складено тимчасовий заборонний припис та протокол про адміністративне правопорушення, а у подальшому судом виносились відповідні постанови. Оскільки вчинені заявником заходи не діють на її колишнього чоловіка та останній продовжує негативну поведінку, ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду з даною заявою.

Заявник та її представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просили суд їх задовольнити. Заявник зазначила, що будинок по АДРЕСА_1 , на праві власності належить заінтересованій особі. В 2023 році її було знято з реєстрації за вказаною адресою за заявою ОСОБА_3 ..

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення смс-повідомлення, про причини неявки суд не повідомив.

За ч. 9 ст. 128 ЦПК України, суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Відповідно до приписів ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Враховуючи короткі строки розгляду справи, належне повідомлення сторону про розгляд справи та те, що її неявка не перешкоджає розгляду заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 309. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дані обставини встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2019 року у справі №381/2791/19, що набрало законної сили 20.01.2020 року, яким шлюб, зареєстрований 28 березня 2008 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 309 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 вказувала, що її колишній чоловік вчиняє насильство щодо неї.

Частиною 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 19 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.), держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК Україн и заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до п.п. 3, 4, 5, 7, 14 ч.1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Відповідно до ч. 2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 16 вищезазначеного закону передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі.

Однак, суду не надано жодних доказів, щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків насильства відомостей щодо заявника.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

На підтвердження вчинення ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 неправомірних дій сторона заявника надала копії постанов Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2022 року у справі №381/2448/22 та від 26 вересня 2022 року у справі №381/2831/22, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 04.08.2022 року та 01.09.2022 року відповідно.

Крім того, на громадянина ОСОБА_1 було складено тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника серії АА 242462 від 01.04.2022 року, що вбачається із листа Фастівського РУП ГУ НП в Київській області від 12.04.2024 року №4121.

Тобто, факти вчинення неправомірних дій ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 мали місце у 2022 році.

Із переглянутого у судовому засіданні відео, на якому відбувається сварка ОСОБА_1 з донькою неможливо встановити, коли такий конфлікт мав місце і кому були адресовані погрози.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_3 погрожував заявнику, підірвати бойову гранату не підтверджені належним чином, так як у випадку, якщо такі дії мали місце, ОСОБА_1 мала б звернутись із заявою до правоохоронних органів.

Крім того, судом було встановлено, що заявник не зверталася до Служби у справах дітей з будь-якими заявами щодо вчинення насильства в сім`ї.

Сама ж заявник у судовому засіданні вказала, що дійсно вона проживає у будинку, який належить її колишньому чоловіку і за адресою: АДРЕСА_1 її було знято із реєстрації місця проживання за заявою власника ОСОБА_3 . Таким чином, встановлення обмежень щодо ОСОБА_3 у вигляді заборони наближатись до належного йому майна порушить права останнього як власника.

Також з Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що на даний час сторони мають спори щодо права фактичного проживання ОСОБА_1 у належному ОСОБА_3 будинку, де і відбуваються з приводу цього сварки.

Встановлення ж обмежувального припису у вигляді заборон вести листування, телефонні розмови із заявником, контактувати через інші засоби зв`язку та інших осіб, розшукувати та переслідувати заявника на даний час недоречно, так як докази, що ОСОБА_3 вчиняє такі дії щодо ОСОБА_1 до заяви не долучено.

Таким чином, заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 на даний час психологічного та фізичного насильства щодо заявника, а самі лише твердження заявника про те, що ОСОБА_1 чинить психологічне та фізичне насильство щодо неї, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку психологічного насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, а за таких обставин суд вважає заяву необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 263, 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, ст.ст. 3-5, 76-92, 95, 258-259, 264-265, 272-273, 268, 293-300, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду виготовлено 20.05.2024 року