Справа № 703/5986/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Яковенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вільшанська селищна рада Звенигородського району Черкаської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

07 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт постійного її проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сміла померла ОСОБА_2 . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок по АДРЕСА_1 , належний спадкодавцю згідно свідоцтва на право приватної власності № НОМЕР_1 , виданого Городищенським райвиконкомом 24 квітня 1989 року, та земельна ділянка, площею 2,22 га, яка розташована в адміністративних межах В`язівської сільської ради, належна згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №042153 від 03 жовтня 2002 року. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 24 вересня 2013 року встановлено факт належності спадкодавцю Державного акту на право на земельну ділянку та свідоцтва на право власності на жилий будинок.

За життя, 11 березня 2003 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно заповіла заявнику. На день смерті спадкодавця вказаний заповіт не був змінений чи скасований. Хоча спадкодавець й була зареєстрована в с. В`язівок, однак постійно проживала без реєстрації разом з заявником в с. Носачів з 1999 року. Вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, заявник її доглядала, а після смерті поховала за власний рахунок та заволоділа її особистими речами і предметами домашнього вжитку, зокрема документами на спадкове майно.

Оскільки заявник постійно проживала із спадкодавцем і не заявляла про відмову від прийняття спадщини, а законодавство не містить обмежень строку оформлення спадкових прав після прийняття спадщини, то вважається такою, що прийняла спадщину. У зв`язку з цим, по збігу шестимісячного строку, заявник звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус повідомила про неможливість прийняття заяви та видачі свідоцтва через відсутність доказів своєчасного прийняття нею спадщини. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідне заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим остання звернулася до суду з даною заявою.

Ухвалою судді від 08 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження та призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Дем`яненко О.А. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи провести без його та заявника участі, заяву підтримує та просить її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Вільшанської селищної ради Зверигородського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи провести без його участі, не заперечує проти заяви та погоджується щодо прийняття рішення на розсуд суду.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд, врахувавши позиції представника заявника та представника заінтересованої особи, які викладені в заявах останніх про розгляд справи без їх та заявника участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 19 серпня 2005 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 94 років в м. Сміла Черкаської області, про що 19 серпня 2005 року в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №723 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 24 квітня1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городищенської районної ради народних депутатів №115 від 17 квітня 1989 року, ОСОБА_3 є власником жилого будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний жилий будинок зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_4 на підставі рішення Городищенського райвиконкому та записаний в реєстрову книгу під №3, реєстраційний №887 (а.с.14).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №042153, виданого В`язівською сільською радою народних депутатів 03 жовтня 2002 року, ОСОБА_3 , на підставі рішення В`язівської сільської ради народних депутатів від 28 серпня 2002 року №2-8/24, передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,22 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території В`язівської сільської ради. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за №94 (а.с.13).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 вересня 2013 року, яке набрало 05 жовтня 2013 року, у справі №703/4554/13-ц, 2-о/703/107/13 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, вирішено встановити факт, що державний акт про право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧР №042153, виданий 03 жовтня 2002 року В`язівською сільською радою Городищенського району Черкаської області, та свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 24 квітня 1989 року, видане виконавчим комітетом Городищенської районної ради та зареєстроване за №887 в реєстровій книзі №3 Городищенського БТІ, видані на ім`я ОСОБА_3 , належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сміла Черкаської області (а.с.12).

Таким чином, ОСОБА_2 за життя була власником вищевказаних жилого будинку та земельної ділянки, та після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить вищевказане нерухоме майно.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.1251 ЦК України (у редакції, чинній станом на 11 березня 2003 року), якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

11 березня 2003 року ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений секретарем В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області Мірошник Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за №33 (а.с.7).

Відповідно до вказаного заповіту, ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті, зробила наступне заповідне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки №664, виданої виконавчим комітетом В`язівської сільської ради 17 грудня 2013 року, заповіт від імені ОСОБА_2 зареєстрований 11 березня 2003 року за №33 станом на 17 грудня 2013 року у В`язівській сільській раді не скасовано і не змінено (а.с.10).

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Доказів наявності осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , остання стверджує, що вона проживала разом з спадкодавцем ОСОБА_2 на час її смерті за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Носачів, хоча остання була зареєстрована за іншою адресою. У вказаному будинку вони проживали разом з 1999 року. Розбіжності у зареєстрованому місці проживанні спадкодавця та зареєстрованому місці проживання заявника унеможливлюють успадкування прав спадкодавця на вищевказане нерухоме майно у відповідності до положень ч.1 ст.1268 ЦК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Так, як вбачається з довідки №16-18/3/440, виданої Вільшанською селищною радою Городищенського району Черкаської області, спадкодавець майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Крім неї в даному будинковолодінні ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с.9).

Натомість, згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 26 липня 2002 року на ім`я ОСОБА_1 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4).

Разом з тим, відповідно до довідки №397, виданої Ротмістрівською сільською радою 17 серпня 2021 року, разом з ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає АДРЕСА_2 , з 1999 року постійно проживала без реєстрації ОСОБА_2 , яку вона доглядала по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дані на підставі опитування сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_7 , який є жителем с. Носачів Черкаського району Черкаської області, та ОСОБА_8 , який є племінником померлої ОСОБА_2 , останні підтвердили, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1999 року і до дня своєї смерті постійно проживала з заявником ОСОБА_1 в с. Носачів.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що заявник ОСОБА_1 позбавлена об`єктивної можливості у позасудовому порядку встановити факт постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, який надає їй право на отримання свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.1216, 1218, 1221, 1233, 1235, 1236, 1241, 1247, 1251, 1268 ЦК України, ст.1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 293, 315, 354 ЦПК України,

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Вільшанська селищна рада Звенигородського району Черкаської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сміла Черкаської області, на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники у справі:

Заявник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Заінтересована особа Вільшанська селищна рада Звенигородського району Черкаської області, адреса: 19523, Черкаська область, Звенигородський район, смт. Вільшана, вул. Шевченка, буд.190, .

Головуючий Т.В. Ігнатенко