Провадження № 2/161/3907/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.,

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

22.07.2024 адвокат Найда К.В. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася з позовом до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.06.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, модель CLK 200, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Луцьку по пр. Соборності (поблизу будинку №6) в напрямку до пр. Молоді, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Внаслідок дтп ОСОБА_1 заподіяно шкоду, пов`язану із смертю його дружини ОСОБА_3 . У позивача виникло право на відшкодування такої шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) не була застрахована, то в силу приписів закону відповідальним за цю шкоду є МТСБУ.

Мінімально гарантований розмір страхового відшкодування становить 241 200 грн., з яких МТСБУ виплатило лише 80 400 грн. Відповідно невиплачена частина страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 160 800 грн.

Позивач, посилаючись на приписи ст. 1200 ЦК України та п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з відповідача на свою користь 160 800 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та судові витрати у справі.

11.10.2024 представник позивача подала відповідь на відзив, якою заперечила доводи відповідача про призупинення розгляду справи, що стверджується листом самого відповідача про прийняте рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування.

Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у особи, що її завдала, незалежно від наявності вини. Аргумент відповідача про ненадання документа, що підтведжує доходи потерпілої за попередній календарний рік, є хибним. Дорожньо-транспортна пригода відбулася 27.06.2023 (а не в 2022-му році, як зазначив відповідач), а тому, позивач повинен був подати документи на підтвердження доходів потерпілої саме за попередній календарний рік, тобто 2022-ий рік, що і було зроблено.

Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

13.09.2024 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що відповідальність має нести винна в дтп особа, однак, на сьогодні вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/7945/24 не набрав законної сили, внаслідок чого МТСБУ призупинило розгляд справи.

Позивач отримував пенсію у розмірі 1 934 грн. (у лютому 2022 року) та 2 100 грн. (починаючи з березня 2022 року), що є більшим за прожитковий мінімум, встановлений законом. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Позивачем не надано жодного доказу про те, що він має право на утримання.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог та покласти на позивача судові витрати.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

13.09.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду вид 17.09.2024 залучено до участі в справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2

11.10.2024 позивач подав відповідь на відзив.

Суд прийняв до розгляду всі заяви сторін по суті спору.

Ухвалою суду від 06.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд справи по суті призначався на 26.11.2024 (не відбувся) та 10.12.2024.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 26.11.2024 представник позивача подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІV.Фактичні обставини справи

27.06.2023, близько 08 год. 34 хв., сталася дорожньо-транспортна пригода, за обставинами якої водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, модель CLK 200, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в місті Луцьку по пр. Соборності (поблизу будинку №6) в напрямку до пр. Перемоги, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок вказаної дтп ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Виним у вчиненні дтп є ОСОБА_2 .

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2024 у справі №161/7945/24 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (відомості Єдиного державного реєстру судових рішень). Питання про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника вироком суду не вирішувалося.

На час вчинення дтп ОСОБА_2 не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності (витяг з бази МТСБУ, а.с. 33).

Батьками потерпілої ОСОБА_3 є ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_5 (мати), які на момент дтп значилися померлими (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 08.05.1968, а.с. 22, лист за вих. №60/32.30-26 від 10.02.2024, а.с. 24, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 01.09.2023, а.с. 23).

ОСОБА_1 є чоловіком потерпілої ОСОБА_3 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , а.с. 34).

На час вчинення дтп ОСОБА_1 був пенсіонером, мав інвалідність ІІІ групи (довічно), за 2022-ий рік отримав пенсію по інвалідності в розмірі 27 400 грн. (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 , а.с. 28, довідка про доходи №4326 2834 0934 1370 від 25.10.2023, а.с. 27).

На час вчинення дтп потерпіла ОСОБА_3 працювала в КЗ СЗО «Луцький ліцей №25 Луцької міської ради». За 2022-ий рік їй було нараховано дохід в розмірі 204 407,15 грн., та за перші 8 (вісім) місяців 2023-го року - дохід в розмірі 137 466,21 грн. (довідка №470 від 24.10.2023, а.с. 25, довідка №484 від 02.11.2023, а.с. 26).

Представник позивача за довіреністю (а.с. 30) ОСОБА_6 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 31.10.2023 та заявами про виплату страхового відшкодування від 31.10.2023 (регламентними виплатами, пов`язаними із втратою годувальника в розмірі 160 800 грн. та пов`язаними із витратами на поховання в розмірі 22 992,54 грн.)(а.с. 31-32).

МТСБУ прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 103 392,54 грн. (сплачене представнику позивача 21.06.2024), з них: 80 400 грн. - відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, та 22 992,54 грн. - витрати на поховання (а.с. 29, 103).

Позивач вважає, що відповідач лише частково відшкодував йому шкоду, пов`язану із втратою годувальника, а саме в розмірі 1/3 частки (80 400 грн.), інші 2/3 частки (160 800 грн.) залишилися невідшкодованими, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

V.Висновок суду

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Зазначена норма права (пункт 27.2 статті 27 Закону №1961-IV) за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності.

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону №1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.12.2022 у справі №304/936/19.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

На момент дтп позивач перебував на утриманні у своєї дружини (потерпілої). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно шкоду, пов`язану зі смертю його дружини. Така дтп є страховим випадком. Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, винної в дтп особи не була застрахована. Відтак, у відповідача виник обов`зок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю потерпілої. При цьому, судом не втановлено інших осіб, які б мали право на відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України.

В контексті обставин справи суд вважає пропорційним та правомірним стягнення з відповідача страхового відшкодування одноразовим платежем відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України.

Оскільки страховий випадок настав 27.06.2023, то для розрахунку виплати необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2023-ій рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (стаття 8), а саме 6 700 грн. Оскільки мінімально гарантований законом загальний розмір страхового відшкодування становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то, з урахуванням часткової виплати страхового відшкодування в розмірі 80 400 грн., відповідач зобов`язаний виплатити позивачу 160 800 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (6 700 грн. х 36 міс. - 80 400 грн.).

Отже, позовні вимоги слід задовольнити.

Суд відхилив аргумент відповідача про те, що відповідальність має нести винна в дтп особа, а вирок суду не набрав законної сили. По-перше, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2024 у справі №161/7945/24 набрав законної сили 10.10.2024 і ним встановлена вина ОСОБА_2 у спричиненні дтп, внаслідок якої загинула дружина позивача. По-друге, особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14.

Суд також не погоджується з аргументом відповідача про те, що для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання (такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №584/1166/15). Співставлення розміру доходу позивача (пенсія) та розміру доходу його померлої дружини (заробітна плата), відсутність в позивача інших джерел доходу, а також відомостей про осіб, які б надавали йому матеріальну допомогу, дають підстави стверджувати, що позивач перебував на утриманні своєї померлої дружини. В цьому аспекті суд також врахував поведінку відповідача, який, виплативши частину страхового відшкодування, фактично визнав відповідне право позивача на таку виплату, а, отже, і відповідний його статус, як особи, яка перебувала на утриманні потерпілої (Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

VI.Судові витрати

Щодо судового збору

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, відповідач зобов`язаний сплатити на користь держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в розмірі 1 286,40 грн. (160 800 грн. х 1% х 0,8 коефіцієнт).

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу

Позивач заявив до стягнення 30 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав ордер на надання правничої допомоги №1297071 від 17.07.2024, витяг з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 24.10.2023, додаток до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25.01.2024, договір про залучення адвоката до надання професійної правничої (правової) допомоги №29/03-22 від 01.01.2024, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 17.07.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2056 від 29.09.2012 (а.с. 9, 11-13, 15-16, 19-20).

Такі витрати складаються з сум: 6 000 грн. - консультації, 12 000 грн. - підготовчі дії, спрямовані на подання заяви в суд, та 12 000 грн - підготовка та подання позовної заяви в суд.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із непропорційністю до ціни позову та проведеної роботи, оскільки даний адвокат здійснює неодноразові представництва потерпілих та йому не потрібен додатковий час для вивчення судової практики.

Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат, суд дійшов таких висновків.

В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, суд дійшов переконання, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають як критерію їх необхідності, так і критерію розумності їхнього розміру. Суд вважає, що такі юридичні послуги як «консультації» і «підготовчі дії, спрямовані на подання позовної заяви в суд» (пункти 1 і 2 детального розрахунку робіт) не були явно необхідними. До того ж такі послуги фактично охоплюються послугою «підготовка та подання позовної заяви в суд» (п. 3 детального розрахунку робіт). Суд також враховує факт підготовки лише одного процесуального документа - позовної заяви у справі у спорі щодо стягнення страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. Обсяг наданих адвокатом послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що розумно необхідний час на підготовку позовної заяви не повинен перевищувати 3 (трьох) годин. З урахуванням погодженої вартості 1 (однієї) години роботи адвоката (додаток до договору від 25.01.2024) суд вважає за справедливе і пропорційне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 9 000 грн. В такому розмірі витрати слід покласти на відповідача.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу

Відповідач заявив до стягнення 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав довіреність від 19.12.2023 №6-01/152, договір про надання послуг у сфері права №4.1/012-10/2021 від 12.10.2021, додаткову угоду від 28.12.2021, посвідчення адвоката №11030/10 від 13.02.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11030/10 від 13.02.2023, додаткову угоду №1132 від 27.08.2024 (а.с. 72-82).

Вивчивши заяву відповідача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу (включена до відзиву), суд дійшов висновку, що зогляду на результат вирішення спору витрати на професійну правничу допомогу слід залишити за відповідачем.

Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 4.7.3 договору про надання послуг у сфері права №4.1/012-10/2021 від 12.10.2021 послуги вважаються наданими з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, однак такого документа відповідача не надав, тобто документально не підтвердив понесені витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 160 800 грн. (сто шістдесят тисяч вісімсот гривень).

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. (дев`ять тисяч гривень).

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 1 286,40 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят шість гривень, 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, б-р. Русанівський, буд. 8; код в .

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП невідомий.

Дата складення повного тексту рішення суду - 10.12.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін