Справа № 143/1099/24
УХВАЛА

18.12.2024 року м. Погребище

Суддя Погребищенського районного суду Вінницької області Сич С.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, -

встановив:

16.12.2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чернілевська Руслана Віталіївна, до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить:

1)встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 19.07.2008 року по жовтень 2023 року;

2)визнати спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 :

- житлову квартиру АДРЕСА_1 ;

- частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку площею 0,1 га, кадастовий номер :00:011:0394, що розташована в м.Погребище Вінницького району Вінницької області;

- автомобіль марки Mersedes Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

3) визнати за ним право власності в порядку поділу спільного сумісного майна на:

- 9/20 часток магазину, що розташований по АДРЕСА_3 ;

- частку житлової квартири АДРЕСА_1 ;

- частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 ;

- частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастовий номер :00:011:0394, що розташована в м.Погребище Вінницького району Вінницької області;

4) визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна на:

- 9/20 часток магазину, що розташований по АДРЕСА_3 ;

- частку житлової квартири АДРЕСА_1 ;

- частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 ;

- частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастовий номер :00:011:0394, що розташована в м.Погребище Вінницького району Вінницької області;

5) стягнути із ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля марки Mersedes Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позов вмотивовано тим, що сторони перебували у зареєстроаному шлюбі з 25.08.1985 року по 18.07.2008 року, а в подальшому до жовтня 2023 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За цей час вони набули спірне майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а тому ОСОБА_1 має право на частину цього майна, що відповідає вартості його частки.

Разом із позовною заявою представник позивача - адвокат Чернілевська Р.В. подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- 9/10 часток магазину, що розташований по АДРЕСА_3 ;

- житлову квартиру АДРЕСА_4 ;

- 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку площею 0,1 га, кадастовий номер :00:011:0394, що розташована в м.Погребище Вінницького району Вінницької області.

В обґрунтування заяви зазначила, що оскільки між сторонами виник спір щодо вказаного майна, яке зареєстроване за відповідачем, то в останньої існує реальна можливість відчужити майно на користь третіх осіб.

У випадку вчинення відповідачкою таких дій позивачеві доведеться з метою забезпечення виконання можливого судового рішення звертатися в суд з новими позовами про визнання недійсними правочинів.

Відтак, на думку представника позивача, можливе подальше відчуження відповідачкою спірних об`єктів нерухомості об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що рішення про задоволення позову буде підставою для реєстрації права власності за позивачем на відповідні частки об`єктів нерухомості, а відчуження майна до набрання таким рішенням законної сили спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

Вирішуючи по суті заяву про забезпечення позову, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу пунктів 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Згідно зазначених норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за її позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За загальним правилом, закріпленим у ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року в справі № 914/1570/20 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

При цьому суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Предметом позову у цій справі є, серед іншого, вимоги майнового характеру про поділ об`єктів нерухомого майна.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути ним відчужене на користь третіх осіб, зникнути, зменшитись за кількістю, погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь останнього, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, суд в цілому погоджується із аргументами представника позивача, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі відчуження спірних об`єктів нерухомого майна відповідачкою, а тому накладення арешту на спірне нерухоме майно є достатнім та ефективним способом забезпечення позову.

Такий захід забезпечення позову має тимчасовий характер, а тому не призведе до порушення прав відповідачки щодо володіння та користування відповідним рухомим та нерухомим майном.

Разом із тим, обраний представником позивача вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

В той же час, суд звертає увагу на те, що в обґрунтування необхідності накладення арешту за зазначене вище нерухоме майно представник позивача покликалася на ту обставину, що воно зареєстроване за відповідачкою, а тому вона має можливість вільно ним розпорядитися, в тому числі відчужити на користь третіх осіб.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2024 року слідує, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1 га, кадастовий номер :00:011:0394, що розташована в м.Погребище Вінницького району Вінницької області, а тому на ці об`єкти нерухомого майна необхідно накласти арешт в порядку забезпечення позову.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2024 року слідує, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , а тому заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на цей об`єкт нерухомого майна підлягає задоволенню.

Із доданої до позовної заяви копії договору купівлі продажу від 11.03.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Швецем О.В., зареєстрованого в реєстрі за №358, вбачається, що ОСОБА_2 купила цілий житловий будинок, що знаходиться на присадибній земельній ділянці в АДРЕСА_3 .

В подальшому на підставі договору купівлі продажу магазину від 15.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Слінченко В.П., зареєстрованого в реєстрі за №961, ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 вбудований у житловий будинок магазин, що становить 13/100 частки від будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Згідно із рішенням виконкому Погребищенської міської ради №13 від 15.02.2022 року у зв`язку із перерахунком часток вирішено оформити право власності ОСОБА_3 на магазин літ «А1», що становить 1/10 частку житлового будинку з прибудованими торгівельними приміщеннями та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_3 .

Зі змісту наведених правочинів та рішення виконкому міської ради не можна дійти однозначного висновку про те, що відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності 9/10 часток магазину (не житлового будинку), що розташований по АДРЕСА_3 .

Крім того, суду не надано доказів того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про зареєстроване право власності відповідачки саме на 9/10 часток магазину, розташованого по АДРЕСА_3 .

Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на 9/10 часток магазину, що розташований по АДРЕСА_3 , слід відмовити.

З огляду на викладене суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154,260, 353 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 :

- житлову квартиру АДРЕСА_4 ;

- 1/2 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку площею 0,1 га, кадастовий номер :00:011:0394, що розташована в м.Погребище Вінницького району Вінницької області.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали направити учасникам справи та державному реєстратору прав на нерухоме майно Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Богдана Хмельницького, 110, м. Погребище, Вінницький район, Вінницька область, 22200) для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя