Рішення

Іменем України

09 грудня 2024 року

місто Чернігів

справа №751/5352/21

провадження №2/751/534/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

секретар Барбаш М. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Хайтов П.В.

представники відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Головного управління державної казначейської служби у Чернігівській області - Мулач Я.В., Ковбаса О.Г.

представники третьої особи Департаменту патрульної поліції Сіндєєва В.В., Прищепа Ю.О.

прокурор - Абдужабарова І.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Департамент патрульної поліції, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про стягнення моральної шкоди

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Адвокат Хайтов П.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн та судового збору (а.с.34-39).

Вимоги обґрунтовані тим, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області Лопатко Ю.М. про скасування постанови серії ДП18 № 759122 від 16 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6ст. 121 КУпАП, як таку, що винесена з грубим порушенням матеріального та процесуального права, з порушенням вимог, що не відповідають вимогам ПДР України, КУпАП та Конституції України.

Новозаводський районний суд міста Чернігова відмовив КалапіА.Р. у задоволенні позовних вимог.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.06.2021 року скасував рішення суду першої інстанції та скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 759122 від 16 листопада 2020 року, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Апеляційний суд у своїй постанові зазначив, що колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 току за № 1408/27853, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст. 251 КУпАП, у тому числі на технічний засіб, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Отже ні працівником поліції, ні Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6ст. 121 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вказує, що складання оскаржуваної постанови працівниками патрульної поліції щодо ОСОБА_3 відбулось взагалі без будь-яких належних та допустимих доказів, тобто всупереч нормам чинного законодавства України. Отже працівники патрульної поліції не мали жодного законного права складати оскаржену постанову.

Зазначає, що позивачу була спричинена моральна шкода працівниками патрульної поліції шляхом складання незаконної постанови та відповідно притягнення невинуватої особи до адміністративної відповідальності без наявності на це належних доказів.

Моральна шкода ОСОБА_1 полягає у тому, що він завдяки таким неправомірним діям посадових осіб органу державної влади, а самепрацівників патрульної поліції, моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. Так, у нього значно погіршився сон, він став дратівливий, у нього на ґрунті нервового стресу який він отримав завдяки такій ситуації, з`явились головні болі. Такі негативні зміни його самопочуття та зміни у характері погано відобразились на його особистому житті та робочих стосунках. На даний час позивач вимушено звузив коло спілкування, так як не всі його друзі змогли прийняти такі негативні зміни його особистості. Крім того, завдяки таким неправомірним діям працівників поліції позивач втратив довіру до всієї правоохоронної системи. Звертає увагу, що після такого незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, він завдяки отриманій моральній травмі, взагалі не може керувати транспортними засобами, йому постійно здається, що він знову буде незаконно зупинений працівниками патрульної поліції та незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності. Моральні страждання, яких зазнав ОСОБА_1 завдяки його незаконному притягненню до адміністративної відповідальності, є для нього значними та суттєвими, та такими, що порушили його звичний режим життя.

Позивач завдяки погіршанню самопочуття був вимушений звернутись до сімейного лікаря, який діагностував стан середньої важкості та направив до профільного лікаря - невролога. Невролог вказав, що у нього наявне захворювання: вегето-судинна дистонія по кардинальному типу та призначив відповідне лікування. До притягнення його до адміністративної відповідальності він до лікарів з приводу вказаного захворювання та симптомами не звертався, одною з причин появи такого захворювання є саме сильний стрес.

Зазначає, що з вказаного вище вбачається причинний зв`язок між складанням незаконної постанови та отриманням позивачем моральної шкоди.

Вказує, що Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Тому, позивач має безперечне право на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди та відповідно компенсацію понесених ним витрат на правову допомогу.

06.04.2021 року Державною казначейською службою України до суду надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.68-70).

Заперечення обґрунтовані тим, що Казначейство не є учасником даних правовідносин. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно дочастини 1 статті 2 Цивільного кодексу України.

Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України, інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу діями інших суб`єктів.

Оскільки Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому вимога позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди з Державної казначейської служби України є незаконною.

Зазначають, що Верховним Судом у постановах від 29.08.2018 у справі № 686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17; від 22.03.2018 у справі № 638/13100/14-ц; від 23.1.2019 року у справі № 308/1990/16-ц, наголошується на тому, що відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої виключно незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Проте, позивач просить стягнути на підставі статті 56 Конституції України та статей 1174 ЦК України моральну шкоду, нібито заподіяну незаконними діями відповідача, зокрема органу поліції.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили. Проте, в матеріалах справи відсутнє рішення суду щодо визнання незаконними дій або бездіяльності Головного управління та вищевказаного органу поліції.

Звертають увагу суду, що постанова суду про скасування адміністративного стягнення, накладеного на ОСОБА_1 , не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Позивач не навів жодних доказів в обґрунтування моральної шкоди та не надав її розрахунку, не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 50000 гривень.

При цьому розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення поперед стану.

Отже вважають, що правові підстави для відшкодування з Державного бюджету України моральної шкоди у зв`язку із необґрунтованістю цих вимог відсутні.

26.10.2021 року Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області надіслало до суду пояснення на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову. (а.с.77-79).

Зазначають, що Головне управління згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Головне управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, несе відповідальність виключно за своїми зобов`язаннями.

Орган Казначейства виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України.

Головне управління діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених Положенням про Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року №122 (далі - Положення).

Головне управління не є розпорядником коштів Державного бюджету України та не веде єдиний казначейський рахунок.

Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

У судових справах щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними діями або бездіяльністю органів державної влади, передбачена участь Державної казначейської служби України, яка зумовлена особливостями бюджетного законодавства. Державна казначейська служба України виступає у даних судових справах як орган, уповноважений державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів.

Звертають увагу суду, що механізм безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам, врегульовано п.35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 N 845 (далі-Порядок №845).

Відповідно до пункту 35 зазначеного Порядку №845 Державна казначейська служба України, а не Головне управління здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже, Головне управління не є органом, що здійснює безспірне списання коштів державного бюджету за судовим рішенням про стягнення матеріальної та моральної шкоди, жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, жодних прав та законних інтересів позивача не порушувало.

Вважають, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки позивачем не доведена вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій.

29.10.2021 року представник Департаменту патрульної поліції надіслав до суду пояснення на позовну заяву, в яких просить відмовити у задоволенні позову. (а.с.83-95).

Зазначають, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на положення ст. 1176 ЦК України, якими закріплено, що відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові. Проте Департамент патрульної поліції, зокрема його посадові особи територіального (відокремленого) підрозділу Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування, а отже, не можуть бути суб`єктом відповідальності в рамках даних правовідносин.

Позивач вважає, що оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021, у справі № 751/1182/21, постанову серії ДП18 № 759122 від 16.11.2021 було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито, це свідчить що поліцейський діяв неправомірно, чим завдав йому моральну шкоду.

Зазначають, що поліцейський ОСОБА_4 , під час винесення щодо ОСОБА_1 постанови серії ДП18 № 759122 від 16.11.2021 діяв у порядку та в межах своїх повноважень, при цьому жодних неправомірних дій не вчиняв.

Поліцейський ОСОБА_4 , виявивши порушення Правил дорожнього руху, вжив заходів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, та за результатами розгляду справи, виніс стосовно ОСОБА_1 постанову серії ДП18 № 759122 від 16.11.2021 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 170 гривень.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 року по справі № 751/1182/21 суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове судове рішення, яким задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та скасував постанову ДП18 № 759122 від 16.11.2021 і стягнув на його користь 2 000 грн. витрат на правову допомогу.

Аналіз вказаного рішення свідчить про те, що суд апеляційної інстанції не встановив, що інспектор взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівської області Лопатка Ю.М., при винесенні постанови серії ДП18 № 759122 від 16.11.2021, вийшов за межі наданих йому повноважень чи діяв в непередбачений законом спосіб, або ж порушував права позивача.

Отже, належним способом захисту порушеного права особи, є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувалися. Також, позивач не поніс жодних витрат на погашення штрафу, накладеного постановою серії ДП18 № 759122 від 16.11.2021.

Крім того, відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 суд дійшов висновку, що з 01 січня 2010 року в Україні встановлена реєстрація мопедів як транспортних засобів та отримання посвідчення водія на їх керування, незалежно від їх користування чи на вулично-дорожній, чи на автомобільній дорозі державного значення.

Поліцейський під час винесення постанови про адміністративне правопорушення серії ДП18 №759122 від 16.11.2020 не зазначив технічного засобу за допомогою якого було зафіксовано адміністративне правопорушення ОСОБА_1 . Зважаючи на викладене, відеозапис, яким було зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення був визнаний судом неналежним та недопустимим доказом, а тому суд не взяв його до уваги.

Саме із цих підстав суд дійшов висновку про скасування постанови серії ДП18 № 759122 від 16.11.2020 року. При цьому судом не було встановлено, що в діях ОСОБА_1 був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки з 01 січня 2010 року керований ОСОБА_1 мопед підлягає реєстрації як транспортний засіб.

Також зазначають, що ОСОБА_1 вже неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, зокрема керування транспортним засобом YamahaGear, без номерного знаку, який не зареєстрований в уповноваженому органі МВС. Вказані обставини підтверджуються постановою серії ДП018 №591617 від 11.06.2020 та постановою серії ДП018 № 592858 від 20.09.2020 року.

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 не є належним доказом незаконного притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до норм ч. 2 ст. 78 ЦПК України, та підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Позивач, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, зазначив що внаслідок винесення щодо нього постанови серії ДП18 № 759122 він зазнав приниження честі, гідності, моральних переживань, фізичних страждань, порушення нормальних життєвих стосунків; у нього порушився сон, він став дратівливим, з`явилися головні болі, вказані обставини відобразилися на особистому житті та робочих стосунках, звуженні кола знайомих, а також він був вимушений звернутися до лікаря.

Але, позивач жодним чином не довів, та не обґрунтував, що вказані ним обставини знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями поліцейських, та не надав докази, яким чином постанова про притягнення до адміністративної відповідальності пов`язана із фактом заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Звертають увагу на додані позивачем запис у медичній картці та медичний огляд № 29828791, які не свідчать про причинно-наслідковий зв`язок із діями поліцейських та завданою позивачеві шкодою.

Із вказаних документів, ОСОБА_1 звернувся до лікаря більше ніж через 7 місяців від дня коли стосовно нього була винесена постанова серії ДП18 № 759122 від 16.11.2020, що свідчить про відсутність будь-якого причинного зв`язку між зверненням позивача до лікаря та винесенням постанови про адміністративне правопорушення. Позивач звернувся до лікаря лише після того як була ухвалена постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 у справі № 751/1182/21, якою було скасовано постанову.

Матеріали справи не містять ні акту виконаних робіт, ні акту приймання-передачі наданих послуг, що унеможливлює визначення розміру витрат на правничу допомогу. Наведений у Додатковій угоді від 18.07.2021 до Договору № 42/08 перелік послуг і квитанція не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт. Також, слід звернути увагу, що розмір судових витрат у сумі 10 000 грн., з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, незначної складності справи, відсутності ціни позову та відсутності вимог майнового характеру є необґрунтованим та завищеним. Правнича допомога яку просить стягнути позивач не підтверджена належними доказами, не була неминучою, не відповідає ознакам співмірності, тому не підлягає задоволенню.

28.01.2022 року представник позивача адвокат Хайтов В.П. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 800 000 гривень. Всі інші позовні вимоги, а саме: стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень та судовий збір залишаються незмінними (а.с.141-143).

Вимоги обґрунтовані тим, що у відзивах на позовну заяву ні відповідач, ні треті особи взагалі не визнали права позивача на отримання компенсації моральної шкоди, яка була спричинена працівниками патрульної поліції, шляхом складання незаконної постанови та притягнення невинуватої особи до адміністративної відповідальності, без наявності на це належних доказів.

Завдяки такій позиції відповідача та третіх осіб позивач продовжує отримувати моральні страждання, які тільки посилилися.

Позивач вказує, що у нього посилився та став частіше проявлятись головний біль, набагато гіршим став сон, посилилась роздратованість, що пов`язане з небажанням відповідача визнати право ОСОБА_1 на отримання компенсації за спричинену моральну шкоду та взагалі заперечення з боку відповідача позовних вимог, при наявності відповідних норм чинного законодавства України, які зазначені у позовній заяві. Відповідач своїм запереченням щодо законних позовних вимог погіршує моральний стан ОСОБА_1 та посилює спричинену моральну шкоду.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Ченцової С.М. визнано необґрунтованою та передано до канцелярії суду для визначення її розгляду іншим суддею із складу суду, у визначеному ст. 33 ЦПК України порядку.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ченцової С.М. відмовлено.

Ухвалою суду від 04.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду на 05.04.2022 року.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9/-22, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Новозаводського районного суду міста Чернігова.

У зв`язку з відновленням територіальної підсудності судових справ, розгляд справи призначено на 05.08.2022 року.

Відповідно до ухвали суду від 08.08.2022 року, за клопотанням позивача, провадження по цивільній справі зупинено, на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, до припинення перебування позивача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року, на підставі заяви позивача, провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 25.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Департаменту патрульної поліції про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку та оприлюднення повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 335/6977/22.

Протокольною ухвалою суду від 09.12.2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 у вступ у справу в якості третьої особи та задоволено заяву про вступ у справу прокурора.

У вступному слові позивач та його представник позовні вимоги підтримали з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Просять стягнути з Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди 800000 гривень.

Додатково позивач ОСОБА_1 пояснив, що 03.03.2022 року у будинок по АДРЕСА_1 влучила ракета, помешкання позивача теж постраждало, вибиті були шибки, двері, там залишались документи, які він зараз не може надати. Захворювання під час служби у ЗСУ теж пов`язані, із-за неправомірних дій патрульної поліції. Згідно постанови, яка була скасована, з нього були стягнуті штрафні санкції, на загальну суму 518 гривень, які на теперішній час не повернуті.

Представник позивача зазначив, що позивач отримав моральні страждання та отримав наслідки. Державні органи при наявності рішення суду апеляційної інстанції, який скасував рішення суду першої інстанції, не визнають факт порушення працівників поліції. Відшкодування позивачу моральної шкоди буде справедливою сатисфакцією, яку позивач вирішив отримати грошима, у визначеному розмірі.

У вступному слові представник відповідача Державної казначейської служби України та позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві та письмових поясненнях. Додатково пояснила, що дії Державної казначейської служби України не визнані протиправними. Відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та шкодою. Крім того, немає ніяких підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 800000 гривень.

Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції у вступному слові позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у письмових пояснень.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що інспектором взводу №2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Лопатко Юрієм Миколайовичем 16.11.2020 року складено постанову серії ДП18 №759122 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пп. 2.9 В ПДР, ст.34 Закону України «Про дорожній рух» та постанову КМУ від 07.09.1998 року №1398, за ч.6 ст.121 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 170 гривень (а.с.96).

З постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 759122 вбачається, що ОСОБА_1 09 листопада 2020 року о 12 год 20 хв у місті Чернігові по проспекту Миру, 48/2, керував транспортним засобом Yamaha Gear, б/н, який не зареєстрований в уповноваженому органі МВС та без номерного знаку, чим порушив пп. 2.9 В ПДР України, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» та постанову Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1398.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.04.2021 року постанову серії ДП18 № 759122 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.09.2020 року про притягнення ОСОБА_1 , винесену інспектором взводу №2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лопатко Юрієм Миколайовичем залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Постановою Шостого апеляційного суду від 24.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.04.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №759122 від 16.09.2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень за вчинення адміністративного правопорушення (а.с.13-23).

Колегія суддів у вказаній постанові звертає увагу, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на жоден із доказів, які передбачені ст. 251 КУпАП, у тому числі на технічний засіб, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Також, суд зазначив, що відповідачами та третьою особою, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції не мав права керуючись ст. 12 КАС України розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, порушено норми процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а адміністративний позов задоволенню.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постановах Касаційного цивільного суду: від 29.08.2018 у справі №686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі №641/2328/17; від 23.01.2019 у справі №308/1990/16-ц; від 23.01.2019 №638/1413/17 висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювач шкоди).

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Винесення постанови це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та реагування на нього, які в силу положень КУпАП та КАС України, є предметом оцінки суду при розгляді справи щодо законності притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постанова серії ДП18 № 759122 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.09.2020 року про притягнення ОСОБА_1 , винесена інспектором взводу №2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лопатко Юрієм Миколайовичем скасована з підстав відсутності посилання на докази, передбачені ст. 251 КУпАП, у тому числі на технічний засіб, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, на що суд першої інстанції не звернув увагу, і такі докази не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Факт винесення постанови поліцейським та скасування її судом, сам по собі не доводить заподіяння позивачу шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди. Вказана постанова інспектора поліції винесена уповноваженою особою, в межах наданих їй повноважень.

Позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що дії інспектора взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області Лопатка Ю.М. по винесенню постанови серії ДП18 № 759122 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.09.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди.

Складення інспектором взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Лопатка Ю.М. зазначеної постанови, яка не потягла за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки постанова скасована, а справа про адміністративне правопорушення закрита, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій інспектора взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Лопатка Ю.М. при її винесенні.

Сам факт винесення постанови поліцейським та скасування її судом, не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Частинами 2-3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів для доведення складових відповідальності, на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами відповідача моральної шкоди, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Департамент патрульної поліції, Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, )

Третя особа: Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3, )

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 27, )

Суддя С. М. Ченцова