11.12.2024 Справа № 756/2944/24
Унікальний №756/2944/24
Провадження №2/756/2385/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.

при секретарі - Марценюк А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , яка належить позивачу та відповідачу на праві власності у рівних частках.

Позивач зазначає, що квартира є трикімнатною, загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. Житлові кімнати у квартирі мають площу: 1 кімната - 18,6 кв.м. з лоджією; 2 кімната - 11,8 кв.м.; 3 кімната - 11,9 кв.м.

Враховуючи розмір житлових кімнат у квартирі, позивач вважає, що їй може бути виділено у користування кімнату 1 площею 18,6 кв.м. з лоджією, а відповідачу може бути виділено у користування кімнату 2 площею 11,8 кв.м. та кімнату 3 площею 11,9 кв.м., а приміщення кухні, коридору, ванної кімнати, санвузлу та балкону - залишені у спільне користування сторін.

Позивач зазначає, що за запропонованим варіантом порядку користування відповідач матиме можливість використовувати у власних інтересах житлові кімнати загальною площею 23,7 кв.м. (11,9 кв.м. + 11,8 кв.м. = 23,7 кв.м.), що на 2,55 кв.м. (23,7 кв.м. - 21,15 кв.м. = 2,55 кв.м.) більше за розмір її ідеальної частки у житловій площі квартири. Позивач користуватиметься житловою кімнатою, площею 18,6 кв.м., що на 2,55 кв.м. (21,15 кв.м. - 18,6 кв.м. = 2,55 кв.м.) менше за її ідеальну частку, проте з вказаної кімнати є вихід на лоджію, а тому такий порядок користування, на її думку, є найбільш відповідним інтересам сторін спору.

04.04.2024 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позовом до ОСОБА_1 , про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , у якому просила виділити у користування ОСОБА_2 з ї неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житлову кімнату l площею 18, 5 кв.м. з лоджією, виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату 2 площею 11,8 кв.м, у спільному користуванні залишити житлову кімнату 3 площею 11,9 кв.м., кухню, балкон, коридор, ванну кімнату, санвузол.

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що в квартирі зареєстрована ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 вже багато років не проживає в спірній квартирі, ніяким чином не намагалась вселитись для проживання, окрім цього її постійне місце проживання зареєстроване в квартирі АДРЕСА_2 . Вимоги ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою шляхом виділення їй кімнати 1 площею 18,6 кв.м. з лоджією, а ОСОБА_2 залишити в користуванні дві інші кімнати, ОСОБА_2 не визнає і повністю заперечує, та вказує, що кімнатою 1 площею 18,6 кв. м. користується ОСОБА_2 та її неповнолітня донька. Вони проживають в цій кімнаті тривалий час, зробили там необхідні ремонтні роботи, укомплектували меблями, тому саме ця кімната повинна бути залишена ОСОБА_2 та її доньці. На думку ОСОБА_2 , у випадку, якщо ОСОБА_1 будуть виділені обидві кімнати 2 та 3, то це значно погіршить права ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки, тому кімнату 3 площею 11,9 кв. м. необхідно залишити в спільному користуванні.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі із мотивів, викладених в позовній заяві.

Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісної позовної заяви, та після узгодження з її довірителем ОСОБА_2 , подала заяву у якій вказала, що ОСОБА_2 погоджується на залишенні у її користуванні кімнату 1 площею 18,6 кв., і не заперечує щодо виділення ОСОБА_1 в користування кімнату 2 площею 11,8 кв.м. та кімнату 3 площею 11,9 кв.м.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази судом встановлено наступне.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності у рівних частках, кожній належить по 1/2 частині помешкання.

За технічними характеристиками квартира є трикімнатною, загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. Житлові кімнати у квартирі мають площу: 1 кімната - 18,6 кв.м. з лоджією; 2 кімната - 11,8 кв.м.; 3 кімната - 11,9 кв.м. Крім того в квартирі є коридор площею 15,5 кв.м., санвузол площею 1,2 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., кухня площею 8,9 кв.м. (а.с. 17).

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли з приводу користування майном, що перебуває в спільній частковій власності.

Суд враховує, що відповідно до ст. ст. 47, 48 Житлового кодексу УРСРС жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

За таких обставин, враховуючи розмір квартири та кількість її співвласників усунути непорозуміння в користуванні майном шляхом виділення в натурі кожному його ідеальної частки без порушення прав інших співвласників неможливо, а тому єдиним можливим способом вирішення спору є визначення в судовому рішенні порядку користування вказаним майном.

Суд звертає увагу учасників справи, що вимушене встановлення порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру часток співвласників.

При цьому, встановлюючи порядок користування квартирою суд враховує кількість осіб зареєстрованих у помешканні, їх вік, інтереси неповнолітньої дитини, стосунки в родині, порядок користування кімнатами, який склався між співвласниками і влаштовував сторони до подання позову.

З матеріалів справи вбачається, що у вказаній квартирі, яка складається із 3-х житлових кімнат зареєстровані ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також фактично в квартирі проживають ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні встановлено, що за тривалий час між сторонами склався усталений порядок користування квартирою за яким ОСОБА_2 та її неповнолітня донька користуються більшою кімнатою 1 площею 18,6 кв., зробили там необхідні ремонтні роботи, укомплектували меблями.

Як стверджує представник ОСОБА_2 задля уникнення виникнення конфліктної ситуації ОСОБА_2 вважає прийнятним відійти від відповідності реальних часток та передати ОСОБА_1 у користування житлову кімнату 2 площею 11,8 кв.м. та кімнату 3 площею 11,9 кв.м. та залишити в користуванні ОСОБА_2 кімнату 1 площею 18,6 кв.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства, враховуючи площу кімнат, їх розташування, побажання сторін, суд вважає за доцільне встановити порядок користування вказаною квартирою наступним чином: виділити ОСОБА_2 у користування кімнату 1 площею 18,6 кв.м. з лоджією, виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату 2 площею 11,8 кв.м. та кімнату 3 площею 11,9 кв.м., інші допоміжні та підсобні приміщення: коридор площею 15,5 кв.м., санвузол площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., кухню площею 8,9 кв.м. залишити у спільному сумісному користуванні.

Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням є найбільш оптимальним для сторін стосовно умов розташування кімнат у спірній квартирі та є найменш обтяжливим для сторін і максимально відповідатиме їхнім правам та законним інтересам.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 47, 48 Житлового кодексу УРСРС ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити в користування ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) кімнату площею 18,6 кв. з прилеглою до неї лоджією;

- виділити в користування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) кімнату площею 11,8 кв.м. та кімнату площею 11,9 кв.м.;

- місця загального користування: коридор площею 15,5 кв.м., санвузол площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., кухню площею 8,9 кв.м. - залишити в спільному користуванні.

У задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11.12.2024 року.

Суддя А.В. Шевчук