Справа № 464/5445/23 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/325/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника Львівської міської ради Полійчука С.Р.,

Шумської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила усунути перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої будівлі загальною площею 55,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з припиненням права власності ОСОБА_1 на будівлю загальною площею 55,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування заявленого позову позивач покликався на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на будівлю загальною площею 55,0 кв.м. за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1898 від 20.07.2010, посвідченого Єгоровою Н.Ю., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Окрім цього, на підставі договору дарування 15.07.2019 ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 1/2 частки на праві приватної власності приміщення кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м. Також, на підставі договору дарування 29.08.2019 ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 1/2 частки на праві приватної власності приміщення кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м. При цьому, ОСОБА_1 не зверталася до Львівської міської ради та її виконавчих органів з проханням оформлення права користування /власності на земельну ділянку, на якій розміщено об`єкт, що був предметом купівлі - продажу. За результатами обстеження земельної ділянки управлінням державного контролю за використанням та охороною земель встановлено, що дана ділянка комунальної власності орієнтовною площею 0,0055 га фактично використовується для обслуговування кіоску. За приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тимчасові споруди не підлягають державній реєстрації. За пунктом «б» частини 3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

На підставі наведеного позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2023 у задоволенні позову Львівської міської ради відмовлено.

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що Львівська міська рада є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація про відсутність належним чином оформленого права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 підтверджується листом управління земельних ресурсів від 20.06.2023 № 4-2403-8258. Відповідно до вказаного листа, зазначено, що Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 36720012/101) за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось. Одночасно повідомлено, що підготовка проектів ухвал Львівської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 36720012/101) управління земельних ресурсів не проводилась. Відповідно до листа управління державного контролю за використанням та охороною земель від 07.07.2023 № 4-2412-29748 на виконання листа департаменту містобудування від 12.05.2023 № 4-2901-20077 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель проведено обстеження земельної ділянки комунальної власності за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт від 28.06.2023 № 259. Таким чином, за результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0055 га фактично використовується для обслуговування кіоску. Рішень органу місцевого самоврядування про затвердження документацій із землеустрою на земельну ділянку та надання її в оренду гр. ОСОБА_1 для обслуговування кіоску, не виявлено. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про земельну ділянку інформація щодо зареєстрованих речових прав на обстежену земельну ділянку за гр. ОСОБА_1 , відсутня. Відтак, ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку в межах червоних ліній орієнтовною площею 0,0055 га для обслуговування будівлі на АДРЕСА_1 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 від 28.06.2023 № 259, земельна ділянка площею 0,0055 га перебуває у комунальній власності. Станом на дату складання акту, документи, які посвідчують право користування землею відсутні. На думку апелянта, оскільки ОСОБА_1 набула усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, тому вона є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва. Вважає, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 підлягає поверненню у розпорядження Львівської міської ради, як уповноваженого представника територіальної громади шляхом знесення самовільно збудованого павільйону. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовної вимоги про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення нежитлової будівлі. Звертає увагу на те, що споруда на АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, право власності на яку згідно з частинами 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Звертає увагу на те, що якщо між сторонами існує спір, то суд повинен вирішити спір і не вправі відмовляти у позові на тій підставі, що позивачем, на думку суду, обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки законом не визначено такої підстави для відмови у позові. Розгляд справи в суді має своїм завданням вирішення спору, з тим, щоб сторони, між якими виник спір, не мали необхідності докладати додаткових зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у інший спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням. Якщо ж спір не вирішується, то не відбувається справедливого розгляду справи і ефективного захисту порушених прав - не досягається мета правосуддя. Львівська міська рада є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 , де знаходиться павільйон загальною площею 55,0 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_1 . В результаті реєстрації права власності на об`єкт на АДРЕСА_1 загальною площею 55,0 кв.м. порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на АДРЕСА_1 . Отже, Львівська міська рада звернулася в Сихівський районний суд м. Львова з позовом про усунення перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої будівлі загальною площею 55,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з припиненням права власності ОСОБА_1 на будівлю загальною площею 55,0 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1010). Враховуючи вищенаведене, підлягає задоволенню позовна вимога щодо усунення перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої будівлі загальною площею 55,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з припиненням права власності ОСОБА_1 на будівлю загальною площею 55,0 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), оскільки дана будівля насправді є тимчасовою спорудою, а не нерухомим майном, яка не підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник Львівської міської ради Полійчук С.Р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, ОСОБА_1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги; її клопотання про відкладення розгляду справи відхилене колегією суддів як безпідставне.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на будівлю загальною площею 55,0 кв.м. за відповідачкою ОСОБА_1 .

Право власності за ОСОБА_1 зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2010, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю., відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбала кіоск по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0031 га з кадастровим номером :04:005:0039.

На підставі договору дарування 15.07.2019 ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 1/2 частки у праві приватної власності приміщення кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м.

На підставі договору дарування 29.08.2019 ОСОБА_2 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 1/2 частки у праві приватної власності приміщення кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 55,0 кв.м.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на будівлю кіоску загальною площею 55,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), набуте ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.07.2010 , а в подальшому на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 29.08.2019, тобто відповідачка набула право власності на це майно у визначений законом спосіб, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Однак суд першої інстанції не звернув увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2011 між Львівською міською радою та ОСОБА_1 укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0031 га з кадастровим номером :04:005:0039 по АДРЕСА_1 строком на 5 років для обслуговування малої архітектурної форми. Станом на час звернення позивача до суду із цим позовом договір оренди земельної ділянки від 01.07.2011, укладений із ОСОБА_1 , не поновлено і він втратив свою дію.

14.11.2019 ОСОБА_1 звернулася до Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 , однак, листом Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 02.03.2020 № 2403-вих-16815 їй в цьому було відмовлено.

З листа Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради від 20.06.2023 № 4-2403-8258 вбачається, що інформація щодо прийнятих Львівською міською радою рішень (ухвал) про передачу у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування кіоску загальною площею 55,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 101) в управлінні земельних ресурсів відсутня. Також відсутня інформація стосовно підготовки проектів ухвал Львівської міської ради про надання згоди на виготовлення технічної документації щодо вказаної земельної ділянки.

Відповідно до листа Управління державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської від 07.07.2023 № 4-2412-29748 на виконання листа департаменту містобудування від 12.05.2023 № 4-2901-20077 спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель проведено обстеження земельної ділянки комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено акт від 28.06.2023 № 259.

Відповідно до акта від 28.06.2023 № 259 земельна ділянка на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0055 га фактично використовується для обслуговування кіоску. Рішень органу місцевого самоврядування про затвердження документацій із землеустрою на земельну ділянку та надання її в оренду гр. ОСОБА_1 для обслуговування кіоску, не виявлено. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про земельну ділянку інформація щодо зареєстрованих речових прав на обстежену земельну ділянку за гр. ОСОБА_1 відсутня.

Згідно з листом Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради від 01.06.2023 № 4-34-7303 при проведенні обстеження встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться тимчасова споруда ФОП ОСОБА_1 , яка об`єднує тимчасові споруди за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Дані тимчасові споруди входять до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові відповідно до ухвали міської ради № 6107 від 26.12.2019.

Відповідно до договорів № С-3054-20 від 26.05.2020 та № С-3055-20 від 26.05.2020 ОСОБА_1 було надано право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 (площею 31,00 кв.м.) та Кавалерідзе (навпроти будинку АДРЕСА_2 ) (площею 30 кв.м). Строк дії договорів до 31.12.2022.

З листа Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 19.05.2023 № 4-2401-6716 вбачається, що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (забудови земельної ділянки) на об`єкт будівництва нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 не надавалися.

Листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради від 18.05.2023 № 4-0006-6645 повідомлено, що за даними Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ЛВ09 та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЛВ53. Проте, як вбачається із вказаних документів, вони видані щодо реконструкції з переплануванням квартири АДРЕСА_3 та не мають відношення до кіоску, розташованого за цією адресою.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факту належного прийняття вказаного приміщення в експлуатацію, не надала дозволів на виконання будівельних робіт.

Наведені вище обставини підтверджують, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, яка не відноситься до нерухомого майна, а відповідачка ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,0055 га для обслуговування будівлі (кіоску) за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання в користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц виклала висновок про те, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Такий негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

У постанові від 02.06.2021 у справі № 509/11/17 Верховний Суд дійшов висновку, що належними відповідачами за вимогами про знесення самочинно збудованого майна, приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна мають бути чинні власники спірного майна.

Колегія суддів, встановивши, що будівля площею 55,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, яка не відносяться до нерухомого майна, а відповідачка ОСОБА_1 використовує спірну земельну ділянку Львівської міської ради без установлених законом підстав, дійшла висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 152 ЗК України.

З огляду на наведене позов Львівської міської ради про усунення перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої будівлі загальною площею 55,0 кв.м. з припиненням права власності ОСОБА_1 на цю будівлю слід задовольнити, враховуючи, що відповідні записи в Державному реєстрі створюють для позивача перешкоди у реалізації ним прав власника спірної земельної ділянки, зокрема відчуження або передачі у користування цієї ділянки іншим особам, оскільки відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна, одночасно переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та постановити нову постанову про задоволення позову Львівської міської ради.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2023 року скасувати та постановити нову постанову про задоволення позову Львівської міської ради.

Усунути перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно збудованої будівлі загальною площею 55,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з припиненням права власності ОСОБА_1 на будівлю загальною площею 55,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.12.2024

Головуючий

Судді