Справа №293/1702/24
Провадження № 2/293/711/2024
УХВАЛА

17 грудня 2024 рокуселище Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Збаражський О.М., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить винести рішення про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Загальні вимоги до позовної заяви визначенні у ст. 175 ЦПК України.

Так, за приписами п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У позовній заяві позивач зазначає, що спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 прийняла його мати ОСОБА_2 , тому вона є належним відповідачем у справі.

Разом з тим, положеннями п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Суди відкривають провадження у такій справі в разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також відсутності інших спадкоємців за заповітом або за законом.

Так, із постанови державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори слідує, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його мати ОСОБА_2 , на підставі заяви якої заведено спадкову справу №43/2024.

Посилання на докази про те, що питання про подачу заяви про прийняття спадщини не може бути вирішено в органах нотаріату на підставі згоди спадкоємця ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, ні зміст позовної заяви, ні додатки до неї, не містять.

Вказана обставина має значення для вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки за наявності та згоди спадкоємця, який прийняв спадщину, питання про реалізацію спадкових прав позивача підлягає вирішенню в позасудовому порядку в органах нотаріату.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Однак, в позові позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій та відповідно доказів цього не надано.

Позивач як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини вказує на свою вагітність та погіршення стану здоров`я, проте жодними доказами цього не підтверджує, зокрема, що такі причини мали місце на визначений законом час для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Суд наголошує, що пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви у строк визначений законом не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Крім того, позивачем в позовній заяві не зазначено та не додано належних та допустимих доказів того, яке саме спадкове майно залишилося після смерті ОСОБА_3 . Зокрема не зазначено про те, чи входить до складу спадкового майна нерухоме майно та його місцезнаходження, що є визначальним при вирішенні питання про підсудність.

При цьому суд зауважує, що з урахуванням норм ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

В п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" передбачено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Так, предметом позову є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже на позови про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Таким чином, спір, що виник між сторонами має предметом встановлення наявності поважних причин для пропуску строку для прийняття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини та має виключну підсудність.

Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує подання вказаного позову, визначаючи підсудність до Черняхівського районного суду Житомирської області та відповідно не зазначає та недодає доказів цього, у позові відсутні посилання на докази про те, що спадкове майно знаходиться на території Черняхівської селищної ради.

Отже, в позовній заяві не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не зазначені докази, які б підтверджували відповідні обставини та відповідно не долучені такі до позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В позові позивач стверджує про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позову до суду, посилаючись на положення ч.2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п.8,13. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено положеннями Закону України "Про судовий збір".

За правилами п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Положення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" вказують на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни визначений у статті 15 цього Закону.

Згідно із правовою позицією, що викладена у постанові Верховного суду від 12.02.2020 в цивільній справі № 545/1149/17, для правильного застосування норм Закону "Про судовий збір" в частині стягнення судового збору із осіб, які мають пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав осіб з урахуванням положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та від 20 січня 2021 року у справі №9901/258/20 (провадження № 11-331заі20).

Так, судом установлено, що предметом спору в цій цивільній справі є вирішення питання стосовно визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка, який загинув захищаючи Батьківщину від збройної агресії рф. За таких обставин, суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що у межах цього провадження на неї не поширюються пільги, передбачені п. 8 та п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Крім того, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, ані вищевказаний нормативно-правовий акт, ані Закон України "Про судовий збір" не встановлюють пільг щодо сплати судового збору членам загиблого (померлого) ветерана війни.

Разом з тим, суд зазначає, що хоча норми п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" в сукупності з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не містять вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Як вбачається, предметом спору у даній справі є визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини. Тобто, у цьому спорі не вирішуються питання, пов`язані із соціальним захистом члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, передбачені статтею 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Оскільки зазначена справа не пов`язана із соціальним захистом порушених прав заявника, як члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, позивачу слід надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на те, що позов, не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк, достатній для усунення виявлених недоліків.

З огляду на викладене, керуючись ст. 175, 187 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, залишити без руху.

Надати позивачу 7-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ