КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 369/280/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом заступника керівника Києво - Святошинської окружної прокуратури Київської області Денесюка Олексія, в інтересах держави в особі Білогородської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації права власності, повернення земельних ділянок,

встановив:

У січні 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Денесюка Олексія в інтересах держави в особі Білогородської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування.

Разом з позовною заявою заступником керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:5540, :03:002:5004, здійснювати їх поділ чи об`єднання, а також заборонити проведення на вказаній ділянці будь яких робіт.

В обґрунтування заяви зазначив, що усупереч положень земельного та водного законодавства районна державна адміністрація винесла розпорядження про відведення земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги у власність фізичної особи для ведення індивідуального садівництва. Спірні земельні ділянки розташовані у прибережній захисній смузі водного об`єкту - річки Ірпінь, однак були предметом неодноразового відчуження та поділу. Тому з метою забезпечення реального виконання рішення та уникнення будь-яких труднощів у його виконанні просив вжити заходи забезпечення позову, оскільки державна реєстрація права власності на спірні земельні ділянки дає право відповідачам вільно ними розпоряджатись.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5540, площею 1,3116 гектар, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5004, площею 0,0742 гектар, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вважає, що судом першої інстанції ухвала про забезпечення позову від 28 лютого 2024 року постановлена неповноважним складом суду. Головуючий суддя відповідно до повідомлення, розміщеного на офіційному веб-порталі Києво-Святошинського районного суду Київської області на веб-порталі "Судова влада України", з 26 лютого 2024 року перебувала на лікарняному.

Також вважає, що суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, а також співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам та не врахував відсутність відповідних доказів.

Звертає увагу на те, що ухвалу про забезпечення позову судом першої інстанції постановлено передчасно, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачами до моменту відкриття провадження здійснювались дії, спрямовані на перешкоджання виконання можливого судового рішення.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачів, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що між сторонами дійсно існує спір, відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №366446202, №366446241 сформованої 19 лютого 2024 року, земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:5540, :03:002:5004, площами 1,3116 гектар, 0,0742 гектар, реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна: 080, 224, належать на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вивчивши подану заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що у разі прийняття рішення на користь позивача у цивільній справі можуть виникнути труднощі у подальшому при виконанні такого рішення.

При цьому суд не вбачав підстав для забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо майна, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , направлені на відчуження належних земельних ділянок, оскільки накладення арешту на майно є достатнім заходом для забезпечення позову у даній цивільні справі, так як передбачає заборону відчужувати його, а тому не потребує додаткової заборони вчиняти будь-які дії щодо спірного майна. Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд також не вбачав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з виділених матеріалів справи, у січні 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області Денесюка Олексія в інтересах держави в особі Білогородської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що усупереч положень земельного та водного законодавства районна державна адміністрація винесла розпорядження про відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, у власність фізичної особи для ведення індивідуального садівництва.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 16.11.2011 року № 2922 цільове призначення земельної ділянки площею 1,3857 га з кадастровим номером :03:002:0455 змінено на: для ведення індивідуального садівництва, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала державний акт серії ЯМ № 416280 від 07.12.2011. В подальшому, ОСОБА_4 відчужила вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0455 на підставі договору купівлі- продажу від 16.01.2012 №111 на користь ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 на підставі заяви від 08.05.2012 № 866 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0455 на 9 земельних ділянок: :03:002:5001, :03:002:5002, :03:002:5003, :03:002:5004, :03:002:5005, :03:002:5006, :03:002:5007, :03:002:5008, :03:002:5009.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5001 30.10.2018 відчужена ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу № 3151. ОСОБА_6 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2021 № 920. ОСОБА_7 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2021 № 5376.

09 вересня 2021 земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:5005 , :03:002:5006 , :03:002:5007 були відчужені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5008 30.10.2018 відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу № 3157. ОСОБА_6 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2021 № 923. ОСОБА_7 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2021 № 5377.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5009 30.10.2018 відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу № 3159. ОСОБА_6 відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2021 № 924. ОСОБА_7 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2021 №6256.

Також встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.01.2022 № 621 сформована нова земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5540 шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:5001, :03:002:5002,:03:002:5003, :03:002:5005, :03:002:5006, :03:002:5007, :03:002:5008, :03:002:5009.

Земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5004 залишилась не об`єднаною, водночас, за координатами вказаної ділянки обліковано два кадастрових номера: :03:002:5004 та :09:006:6604. Проте, у подальшому встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано саме земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5004, у зв`язку з чим, саме вона є спірним об`єктом у даній позовній заяві.

На даний час, власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:5540 залишається ОСОБА_1 , а власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:5004 - ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спірні земельні ділянки розташовані у прибережній захисній смузі водного об`єкту - річки Ірпінь. Згідно листа Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 04.09.2023 № 991-002-1495/991-083 водний об`єкт, що розташований поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами :03:002:5540, :09:006:6604, це природний водний об`єкт - річка Ірпінь. Згідно статті 88 Водного кодексу України прибережна захисна смуга встановлюється по обидва береги середніх річок шириною 50 м. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Фактичну крутизну схилу для даної ділянки річки Ірпінь було встановлено під час опрацювання крупномасштабних картографічних матеріалів та встановлено, що відмітка урізу води у річці Ірпінь поруч із зазначеними земельними ділянками становить 112,9 м Бс, а відмітка поверхні землі в їх межах та поруч з береговою лінією має значення 128,0-128,2 м Бс. Це свідчить про крутизну схилу більше трьох градусів та необхідності подвоєння ширини прибережної захисної смуги до 100 м.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просив:

- усунути перешкоди у здійсненні Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 22.02.2022 з індексним номером № 63605643 із скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5540.

- усунути перешкоди у здійсненні Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.11.2020 з індексним номером № 55098455 із скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:5004.

- усунути перешкоди у здійсненні Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1,3116 га з кадастровим номером :03:002:5540, що розташована в адміністративних межах Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, шляхом її повернення на користь Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від ОСОБА_1

- усунути перешкоди у здійсненні Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,0742 га з кадастровим номером :03:002:5004, що розташована в адміністративних межах Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, шляхом її повернення на користь Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що накладення арешту та заборона вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на ділянках, здійснювати їх поділ чи об`єднання, а також заборона проведення на вказаних ділянках будь-яких робіт є співмірним та обґрунтованим зі змістом порушених прав власності держави на землю. Спірні земельні ділянки розташовані у прибережній захисній смузі водного об`єкту - річки Ірпінь, однак були предметом неодноразового відчуження та поділу. Тому з метою забезпечення реального виконання рішення та уникнення будь-яких труднощів у його виконанні просив вжити заходи забезпечення позову, оскільки державна реєстрація права власності на спірні земельні ділянки дає право відповідачам вільно ними розпоряджатись.

Як вбачається з виділених матеріалів, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5540, площею 1,3116 гектар, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 080, належить на праві власності ОСОБА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:5004, площею 0,0742 гектар, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді на запит Державного агентства водних ресурсів України Басейного управління водних ресурсів середнього Дніпра від 09 червня 2023 року № 01-12/752, зазначені земельні ділянки знаходяться поряд з землями водного фонду р. Ірпінь відносяться до категорії середня річка з нормативною прибережною захисною смугою 50 м.

Згідно відповіді на запит Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 04 вересня 2023 року № 991-002-1495/991-083 встановлено, що зазначені земельні ділянки накладаються на 100 метрову (з урахуванням крутизни схилу більше трьох градусів) прибережну захисну смугу р. Ірпінь та відведені у приватну власність за рахунок земель водного фонду України.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:5540, :03:002:5004, право власності на які зареєстровано за відповідачами на підставі договорів купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5540, :03:002:5004, реєстраційні номера об`єкта нерухомого майна 080, 224, які на праві власності зареєстровані за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Адже відчуження зазначеного нерухомого майна відповідачами до вирішення цієї справи по суті може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, призвести до неефективності обраного позивачем способу захисту прав або інтересів, та бути підставою для повторного звернення позивача до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

За таких обставин, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, визначений судом першої інстанції вид забезпечення позову - накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5540, :03:002:5004, реєстраційні номера об`єкта нерухомого майна 080, 224, які на праві власності зареєстровані за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову частково.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Отже, арешт на майно не перешкоджатиме можливості відповідачів користуватися своїм майном до ухвалення рішення у справі по суті, проте захистить права та інтереси позивача, у разі задоволення позову.

Доводи представника відповідачів про те, що оскільки відсутні відповідні докази наміру відповідачів здійснити відчуження земельних ділянок, тому у даному випадку заходи забезпечення позову вживати не потрібно, колегія суддів відхиляє, адже за змістом ч. 2 ст. 149 ЦПК України, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача не лише у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, а й у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що суд першої інстанції обґрунтував своє рішення на припущеннях, зазначивши, що задля усунення ризику ускладнення чи унеможливлення виконання рішення наклав арешт без будь-якого обґрунтування, обмежившись фразою, що відповідачам спірні земельні ділянки належать на праві власності, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачі, будучи власниками спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:5540, :03:002:5004, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 080, 224, можуть вчинити у будь-який час дії щодо відчуження спірних земельних ділянок і такі дії не потребують значного часу.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, «можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін».

Доводи представника відповідачів про те, що ухвала постановлена неповноважним складом суду, оскільки головуючий суддя відповідно до повідомлення, розміщеного на офіційному веб-порталі Києво-Святошинського районного суду Київської області на веб-порталі "Судова влада України", з 26 лютого 2024 року перебувала на лікарняному, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не знайшли підтвердження в судовому засіданні та були спростовані особисто представником відповідачів у суді апеляційної інстанції, який пояснив, що в подальшому ним було з`ясовано, що головуючий суддя 28 лютого 2024 року офіційно перебувала на робочому місці.

Враховуючи вищевикладене та конкретні обставини зазначеної справи, колегія суддів вважає, що достатнім та ефективним заходом забезпечення позову є накладення арешту на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5540, :03:002:5004, реєстраційні номера об`єкта нерухомого майна: 080, 224, які на праві власності зареєстровані за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачам, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:5540, :03:002:5004, реєстраційні номера об`єкта нерухомого майна 080, 224, які на праві власності зареєстровані за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню спірного майна, а тому доводи апеляційної скарги представника відповідачів в цій частині є безпідставними.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі представника відповідачів доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення питання про забезпечення позову, оскільки прокурор звернувся до суду із даною заявою для забезпечення збереження спірних земельних ділянок та забезпечення ефективного захисту прав позивача за пред`явленими позовними вимогами, а тому висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу представника відповідачів необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.