Справа № 209/8485/24
Провадження № 2-н/209/5292/24
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

16 грудня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Левицька Н.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бундюк Єлизавети Володимирівни про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з боржника ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2024 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бундюк Єлизавети Володимирівни про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з боржника ОСОБА_2 .

Суддя отримавши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації заявника та боржника, ознайомившись з матеріалами заяви про видачу судового наказу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальні правила підсудності врегульовані ст. 27 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відповідно до відомостей, зазначених у заяві про видачу судового наказу заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не зазначено, вказано, що місце перебування (фактичне проживання) - АДРЕСА_2 .

На виконання вимог ст. 165 ЦПК України, 14.11.2024 року судом був зроблений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради.

Згідно відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради № 19/18015 від 05.12.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 25.09.2009 року по 15.11.2024 року - знято за заявою власника. Інше місце проживання ОСОБА_1 зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться, у межах Кам`янської міської територіальної громади.

Згідно відповіді відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради № 19/18018 від 05.12.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , з 24.06.2005 року по 29.11.2022 року - знято по заяві. Інше місце проживання ОСОБА_2 зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться, у межах Кам`янської міської територіальної громади.

Представник заявника, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, зазначає, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована та території Дніпровського району м. Кам`янське, боржник ОСОБА_2 перебуває (фактично мешкає) на території Дніпровського району м.Кам`янське, відтак судовий наказ поданий до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська, що відповідає як правилам загальної підсудності, так і за павилами підсудності за вибором позивача (заявника).

Одночасно, представник заявника зазначає, що боржник ОСОБА_2 фактично мешкає (перебуває) за адресою: АДРЕСА_5 , в нещодавно набутому (17.01.2024) ним житловому будинку та на підтвердження цього надає Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 402747323 від 07.11.2024 року.

Натомість суд зазначає, що також підтверджується представником заявника в заяві про видачу судового наказу, що у власності боржника ОСОБА_2 ще перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Виходячи з вищевикладеного, суддя не має можливості встановити навіть фактичне місце мешкання (перебування) боржника, оскільки акту про проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_5 або інших підтверджуючих цей факт доказів, представник заявника до матеріалів справи не додав.

Суд враховує, що реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Тому позови, наведені в ч.1 ст.28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

Такий висновок зроблено у Постанові Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23).

Суд звертає увагу на те, що сам по собі факт проживання особи не є таким, що надає йому права пред`явлення позову за місцем свого фактичного проживання, оскільки цивільний процесуальний закон імперативно визначає можливість пред`явлення такого позову саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (заявника) або відповідача.

Із матеріалів справи встановлено, що ні заявник ОСОБА_1 , ні боржник ОСОБА_2 , з якого вона просить стягнути аліменти, на території, яка територіально підсудна Дніпровському районному суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, дана заява територіально не підсудна Дніпровському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Наслідки порушення правил підсудності при поданні заяви про видачу судового наказу передбачені п. 9 ч. 1ст. 165 ЦПК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст.167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу, суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити, з наведених вище мотивів та підстав.

Крім того, суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.9 ч.1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Одночасно, у відповідності до ч. 2 ст. 161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 27, 28, 162, 165, 166, 258-260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Бундюк Єлизавети Володимирівни про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з боржника ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.В. Левицька