Справа № 752/6937/23
Провадження № 2/752/1113/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Ахмеяна Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя,

встановив:

10.04.2023 року АТ Сенс Банк» звернулося до суду з позовом про визнання прав іпотекодержателя до ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 02.07.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10-29/3695, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 142 614, 00 дол. США зі сплатою 5,5 % річних на перший рік дії кредитного договору та 13,2 % річних до кінця дії договору та кінцевим терміном повернення - липень 2027 року. Кредит надано на фінансування будівництва житла. Пунктом 1.3.1. кредитного договору визначено, що кредитор укладає в день укладення цього договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 02-10/22774 від 02.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2470. Відповідно з пунктом 1.1. договору іпотеки встановлено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором № 10-29/3695 від 02.07.2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, надалі - «Основне зобов`язання», майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1.1.1 договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві договору № 1432/М-255/Б купівлі-продажу цінних паперів від 18.06.2007 року, укладеного іпотекодавцем із ТОВ «Компанія з управлінню активами «Ліко-Інвест», АКБСР «Укрсоцбанк» та АТ ІК «А.І.С.Т.-Інвест» та договору № 595/М-130 про бронювання квартири для передачі у власність від 18.06.2007 року. 10.09.2019 року Загальними зборами AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 року виникає у AT «Альфа-Банк». Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року. На підставі зазначених документів правонаступником АТ «Укрсоцбанк» та належним кредитором за кредитним договором та спірним договором іпотеки є АТ «Альфа-Банк». В подальшому, 01.12.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «СЕНС БАНК». АТ «СЕНС БАНК» стало відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію та встановлена нумерація: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 2.1.9 іпотекодавець протягом трьох робочих днів з моменту оформлення та реєстрації права власності іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.1 договору, укласти з іпотекодержателем договір про внесення змін, зазначений в пункті 1.9 договору. Відповідно до пункту 1.9 договору сторони погодили що після введення об`єкту нерухомості в експлуатацію , збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. Укладений договір про внесення змін є підставою для внесення заборони відчуження предмету іпотеки. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація про право власності на квартиру, що перебуває в іпотеці відсутня. Однак, як стало відомо позивачу, будинок, в якому знаходиться квартира, майнові права на яку було передано в іпотеку, було введено в експлуатацію, змінено нумерацію будинку та квартири, оформлено рахунки про сплату комунальних послуг, що підтверджується інформацією з відкритих джерел, та Відповідач постійно проживає в квартирі № 130 , сплачує комунальні послуги та таке інше. Однак, відповідачкою, в порушення вищезазначених положень договору, не повідомлено іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки, та введення останнього в експлуатацію, чим порушив права іпотекодержателя. Відповідачка до теперішнього часу не надала банку документи для оформлення змін до договору застави та реєстрації обтяжень предмету іпотеки, як це передбачено законодавством. У зв`язку з вказаними діями, позивач позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, так як порушуючи договір іпотеки та чинне законодавство відповідачка не уклала додаткової угоди до договору іпотеки щодо передачі в заставу банку збудованої нерухомості, майнові права на яку є предметом іпотеки. Виходячи з обставин цієї справи, позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право як іпотекодержателя порушене, а відтак належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя.

Просили визнати за АТ «Сенс Банк» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 02 липня 2007 року; внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна. а саме: квартиру АДРЕСА_1 та внести запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення.

12.04.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

23.04.2024 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача АТ «Сенс Банк» у судовому засіданні відсутній, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов не подала.

Врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.07.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10-29/3695, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 142 614, 00 дол. США зі сплатою 5,5 % річних на перший рік дії кредитного договору та 13,2 % річних до кінця дії договору та кінцевим терміном повернення - липень 2027 року. Кредит надано на фінансування будівництва житла. Пунктом 1.3.1. кредитного договору визначено, що кредитор укладає в день укладення цього договору - з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 02-10/22774 від 02.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кравченко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2470. Відповідно з пунктом 1.1. договору іпотеки встановлено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором № 10-29/3695 від 02.07.2007 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, надалі - «Основне зобов`язання», майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1.1.1 договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві договору № 1432/М-255/Б купівлі-продажу цінних паперів від 18.06.2007 року, укладеного іпотекодавцем із ТОВ «Компанія з управлінню активами «Ліко-Інвест», АКБСР «Укрсоцбанк» та АТ ІК «А.І.С.Т.-Інвест» та договору № 595/М-130 про бронювання квартири для передачі у власність від 18.06.2007 року. 10.09.2019 року Загальними зборами AT «Альфа-Банк» та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до AT «Альфа-Банк». Згідно рішення № 5/2019 єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 року виникає у AT «Альфа-Банк». Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів AT «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за передавальним актом від 15.10.2019 є AT «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк» виникає у AT «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера AT «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року. На підставі зазначених документів правонаступником АТ «Укрсоцбанк» та належним кредитором за кредитним договором та спірним договором іпотеки є АТ «Альфа-Банк». В подальшому, 01.12.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено назву на АТ «СЕНС БАНК». АТ «СЕНС БАНК» стало відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію та встановлена нумерація: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 2.1.9 іпотекодавець протягом трьох робочих днів з моменту оформлення та реєстрації права власності іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.1 договору, укласти з іпотекодержателем договір про внесення змін, зазначений в пункті 1.9 договору. Відповідно до пункту 1.9 договору сторони погодили що після введення об`єкту нерухомості в експлуатацію , збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. Укладений договір про внесення змін є підставою для внесення заборони відчуження предмету іпотеки. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація про право власності на квартиру, що перебуває в іпотеці відсутня.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що йому стало відомо, що будинок, в якому знаходиться квартира, майнові права на яку було передано в іпотеку, було введено в експлуатацію, змінено нумерацію будинку та квартири, оформлено рахунки про сплату комунальних послуг, що підтверджується інформацією з відкритих джерел, та Відповідач постійно проживає в квартирі № 130 , сплачує комунальні послуги та таке інше. Однак, відповідачкою, в порушення вищезазначених положень договору, не повідомлено іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки, та введення останнього в експлуатацію, чим порушив права іпотекодержателя. Відповідачка до теперішнього часу не надала банку документи для оформлення змін до договору застави та реєстрації обтяжень предмету іпотеки, як це передбачено законодавством. У зв`язку з вказаними діями, позивач позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, так як порушуючи договір іпотеки та чинне законодавство відповідачка не уклала додаткової угоди до договору іпотеки щодо передачі в заставу банку збудованої нерухомості, майнові права на яку є предметом іпотеки. Виходячи з обставин цієї справи, позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право як іпотекодержателя порушене, а відтак належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя.

Відповідачка ОСОБА_1 будь-яких доказів на спростування заявлених вимог до суду не подала.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, відтак відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на предмет іпотеки за Відповідачем як підставу для припинення предмета іпотеки є неспроможним.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 ч. 1 ст. 27, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката ; державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.6 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) дійшла висновку, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

У пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них.

Обтяження об`єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Сам факт не укладання додаткової угоди до договору іпотеки, не спростовує факту виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами.

Касаційний цивільний суд у справі № 127/2487/15 від 04.08.2021 року сформував наступну правову позицію: «Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки».

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст. 3, ст. ст. 12, 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору; в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки; в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5 від 30.03.2012 р.) зазначив (п. 40), що якщо предметом іпотеки є об`єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва.

Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16 зазначив, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

За ст. ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється правилами, визначеними цим законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

За змістом статей 5, 16 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору, саме щодо такого предмета іпотеки (об`єктів незавершеного будівництва) на час укладення договору стосувалося застереження про те, що після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору (частина четверта статті 16).

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1 є предметом іпотеки.

З огляду на встановлені судом обставини, заявлені позивачем АТ «Сенс Банк» позовні вимоги про визнання прав іпотекодержателя до ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про визнання прав іпотекодержателя, задовольнити.

Визнати за акціонерним товариством «Сенс Банк» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на умовах, передбачених договором іпотеки від 02 липня 2007 року.

Внести запис до державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна. а саме: квартиру АДРЕСА_1 та внести запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаного приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_7 ) на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження - 01001, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. № 100) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 0 56 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя Плахотнюк К.Г.