Провадження № 4-с/344/41/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.,

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця, заінтересовані особи: Печерський відділ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність органу примусового виконання

В С Т А Н О В И В:

Представник Акціонерного товариства Українська залізниця звернулася в суд із скаргою на бездіяльність органу примусового виконання. Скарга мотивована тим, що 05.11.2024 року на адресу АТ «Укрзалізниця» надійшла постанова заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівни про відкриття виконавчого провадження №76423816 від 30.10.2024 року. За вказаним виконавчим провадженням встановлено стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.; за постановою про стягнення виконавчого збору встановлено стягнути виконавчий збір в розмірі 121,12 грн. на користь Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та мінімальні витрати виконавчого провадження в розмірі 269,00 грн. Зазначає, що вказані постанови були винесені заступником начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівною в порушення пункту 9 частини четвертої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Спірний виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу на підставі того, що АТ «Укрзалізниця» 19 квітня 2024 року добровільно виконало рішення ІваноФранківського міського суду Івано-Франківської області та сплатило судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 19.04.2024 року представник АТ «Укрзалізниця» через систему Електронний суд направив заяву про добровільне виконання рішення, якою повідомив ІваноФранківський міський суд (суддя Мелещенко Л.В.) про добровільне виконання рішення суду по справі №344/2357/23 та направив докази перерахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування за каліцтво в розмірі 46000,00 грн. а також оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. Тобто Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області безпідставно видав виконавчий лист №344/2357/23 від 14.05.2024 року, так як 19.04.2024 року АТ «Укрзалізниця» виконало це рішення добровільно. Ті обставини, що суми призначені до стягнення з АТ «Укрзалізниця» зазначені заступником начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. в Постановах від 30.10.2024 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (ВП №72883592) є такими, що не відповідають дійсності та можуть призвести до додаткових фінансових витрат та негативних наслідків в роботі Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке належить до підприємств сектору критичної інфраструктури, згідно з Переліком секторів критичної інфраструктури, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2020 року № 1109. Просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76423816 від 30.10.2024 року; скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №76423816 від 30.10.2024 року; скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №76423816 від 30.10.2024 року.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скаоги підтримала, просила задоволити.

Представник Печерського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Державний виконавець під час примусового виконання рішень керується положеннями цього Закону України «Про виконавче провадження» (надаліЗакон).

Відповідно до положення ст.1 Закону України «Про виконавче провадження`виконавче провадження - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Одними із засад виконавчого провадження, котрі мають бути дотримані, є верховенство права та обов`язковість виконання судового рішення (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

При цьому виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності. Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначенихКонституцією Українита законами України.

Як встановлено судом, 15.05.2024 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області направив до Голосіївського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністрерства Юстиції ( м. Київ) виконавчий лист про стягнення з АТ Українська залізниця судового збору в дохід держави для виконання.

30.10.2021 року заступником начальника відділу Глобинського районного відділу Печерського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 76423816.

Як зазначає представник скаржника, 19.04.2024 року представником відповідача було направлено заяву до Івано-Франківського міського суду про добровільне виконання рішення суду від 10.04.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст.ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходита майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження`встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Враховуючи вищевказані норми ЗУ «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку , що постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 76423816) від 30.10.2024 року винесена заступником начальника відділу Печерського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах наданих їй повноважень, її зміст відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд також враховує, що заява представника відповідача від 19.04.2024 року, яка долучена до скарги містить підтвердження щодо добровільного виконання рішення суду.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що представник скаржника так і не зазначила які саме права та свободи були порушені державним виконавцем під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази повідомлення Івано-Франківського міського суду чи відділу ДВС про добровільне виконання рішення суду.

Згідно приписів ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що представником скаржника не доведено порушення їх прав та свобод.

Згідно ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів на доведення неправомірності дій чи рішень начальника відділу Печерського відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження № 76423816, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги за її недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Акціонерного товариства Українська залізниця, заінтересовані особи: Печерський відділ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність органу примусового виконання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст ухвали виготовлено 17.12.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.