Справа № 2-2300/2008
Провадження № 6/357/417/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 (боржник), Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

11.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, мотивуючи тим, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі №2-2300 було видано виконавчий лист від 21.04.2008, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 15500 грн. Вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання до Білоцерківського відділу ДВС та 18.06.2008 старшим державним виконавцем Савінським Костянтином Валерійовичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №7908287. ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 55 років ОСОБА_3 помер, та вона, ОСОБА_1 , являється єдиним його спадкоємцем, оскільки є дружиною померлого і прийняла спадщину у встановлений законом строк, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане 17.03.2021 державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори і зареєстрованим в реєстрі за № 1-212. Згідно свідоцтва вона успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 . Права її чоловіка, як кредитора, не є нерозривно пов`язаними з його особою, тому входять до складу спадщини і передбачають правонаступництво. Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України, «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особи мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Тому, просила замінити сторону у виконавчому провадженні №7908287, яке відкрите на підставі виконавчого листа по справі №2-2300, виданим 21.04.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, стягувача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника - ОСОБА_1 .

12.11.2024 судом отримано матеріали заяви у справі №2-2300/2008, провадження № 6/357/417/24, та призначено заяву до розгляду на 21.11.2024 о 15:00 год.

21.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №7908287, щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.04.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №2-2300/2008 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15500,00 грн боргу за договором позики.

21.11.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 11.12.2024 14:30 год, у зв`язку з витребуванням матеріалів виконавчого провадження №7908287.

11.12.2024 представник Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , надав до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №7908287, щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.04.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №2-2300/2008 та зазначив, що не заперечує проти заміни сторони у виконавчому провадженні №7908287 і заяву підтримує. Також, зазначив, що кошти стягнуті з боржника ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №7908287 перебувають на депозитному рахунку Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та просив розгляд справи провести без участі представника Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

11.12.2024 ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, заяву підтримує та просить її задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

21.04.2008 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 03.05.2008, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення суми позики, задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15500,00 грн борг за договором позики (а.с. 16).

21.04.2008 на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2008, стягувачу - ОСОБА_3 було видано виконавчий лист по справі №2-2300/2008 та 18.06.2008 старшим державним виконавцем Міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Савінським Костянтином Валерійовичем відкрито виконавче провадження №7908287, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7).

05.07.2024 головним державним Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацьким Р.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №7908287на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», яке було передано головному державному виконавцю Прохацькому Р.О. від державного виконавця Бойко Т.І. 02.07.2024, що підтверджується матеріалами справи та відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (а.с. 22, 37-48).

Також, встановлено, що боржник - ОСОБА_2 , є учасником бойових дій, 01.07.2024 звернувся до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту майна, у зв`язку зі сплатою боргу у сумі 15500,00 грн.

Також, встановлено, що грошові кошти у розмірі 15500,00 грн, які 01.07.2024 сплачені боржником ОСОБА_2 на виконання рішення суду від 21.04.2008 у справі №2300/2008, зараховані на депозитний рахунок відділу ДВС, що підтверджується копією розпорядження від 05.07.2024 (а.с. 46).

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1-212 від 17.03.2021, виданого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. (а.с. 6), вбачається, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , 1965 р.н., є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлому.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При цьому, за змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції», від 19 березня 1997 року, п. 40, ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані ч. 1 ст. 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України.

Ч.1 та ч.2 ст. 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Так, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом п. 5 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Суд вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником. Та, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20 (провадження № 61-503св21), у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11(провадження № 61-14892св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 761/13847/15-ц(провадження № 61-3862св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 2604/3166/2012(провадження № 61-7273св23).

У свою чергу відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Ст. 1216,1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановлено, що у спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, право на щодо отримання суми боргу, присудженої судом ОСОБА_5 за його життя, не припинилося внаслідок його смерті та продовжує існувати, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Отже, правовідносини у вказаній справі, за якими виданий виконавчий лист про стягнення боргу у розмірі 15500,00 грн, допускають правонаступництво.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Встановлено, що єдиним спадкоємцем належного ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , майна є його дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1-212 від 17.03.2021, видане державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О..

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження - тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону про виконавче провадження).

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження).

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Заміна сторони виконавчого провадження, як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 11-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22), постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20 (провадження № 61-503св21), від 31 січня 2024 року у справі № 346/5515/22 (провадження № 61-15115св23), від 17 січня 2024 року у справі № 761/15979/13-ц(провадження № 61-13540св23), від 29 листопада 2023 року у справі № 2-213/10-ц(провадження № 61-13160св22), від 08 листопада 2023 року у справі № 196/673/14-ц (провадження № 61-21357св21) та інших.

У постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 520/17203/13 (провадження № 61-4475св22) сформульовано правовий висновок про те, що не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ч.1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що рішенням суду у справі №2-2300/2008 від 21.04.2008 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 15500,00 грн, рішення суду набрало законної сили 03.05.2008, стягувач отримав виконавчий лист щодо виконання рішення суду, з 18.06.2008 вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (ВП №7908287) та грошові кошти в розмірі 15500,00 грн, які 01.07.2024 сплачені боржником на виконання рішення суду від 21.04.2008 у справі №2300/2008, зараховані на депозитний рахунок відділу ДВС, тому наявні підстави для відновлення виконавчого провадження.

Отже, враховуючи, що до суду надано належні, допустимі, достовірні докази, які у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність обставин в підтвердження заявлених вимог, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: (боржник) ОСОБА_2 , Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про заміну сторони виконавчого провадження, підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 353, 442 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересовані особи: (боржник) ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)(місцезнаходження: бульвар Олександрійський, 94, місто Біла Церква, Київська область),про заміну сторони виконавчого провадження,задовольнити.

Замінити стягувача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду від 21.04.2008 у справі №2-2300/2008, на підставі виконавчого листа, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 15500,00 грн боргу по договору позики.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 11.12.2024.

Суддя: О. В. Бондаренко