Номер провадження: 22-ц/813/6089/24
Справа № 522/8413/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовська Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2024 у складі судді Бондаря В.Я.,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за участі стягувача ОСОБА_2 , в якій просив визнати дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язати провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та врахувати при здійсненні розрахунки сплачені кошти у розмірі 63 310,50 грн.

Скарга мотивована тим, що 27.07.2022 Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , у розмірі частини заробітку, починаючи з 05.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. У провадженні Приморського ВДВС у м. Одесі перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості від 15.01.2024 за боржником наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63 310,50 грн. 17.01.2024 боржник звернувся до Приморського ВДВС із заявою про списання суми заборгованості, у зв`язку з її повним погашенням, однак ОСОБА_1 відмовили у списанні заборгованості, оскільки у квитанціях було відсутнє призначення платежу. Скаржник не погоджується з такими діями Приморського ВДВС, оскільки на платіжну картку сина за період з 01.06.2022 по 02.01.2024 надійшли кошти у розмірі 225 007,30 грн. Син використав з карти 7 792,87 USD. Між боржником та стягувачем відсутні домовленості про перерахування додаткової матеріальної допомоги чи інші грошові зобов`язання, тому кошти витрачені сином є аліментами.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2024 скаргу ОСОБА_1 на дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі стягувача ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2024 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дії державного виконавця є протиправними, оскільки випискою по рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC2 від 31.05.2021, що є додатковим електронним платіжним засобом сина ОСОБА_3 , за період з 01.06.2022 по 27.12.2023 підтверджується надходження на картковий рахунок 225 007,30 грн. Виписками з платіжної системи Apple Pay, що є додатковим платіжним засобом також підтверджуються витрати сина ОСОБА_3 за рахунок коштів Боржника. З березня 2023 по листопад 2023 року загальна сума витрат сина за рахунок грошових коштів боржника склали 5 951,36 доларів США, а тому зазначене підтверджує, що боржник піклується про свого сина та забезпечує його утримання шляхом матеріальної допомоги. Виписками з карток по рахунку НОМЕР_1 за періоди з 01.06.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 31.07.2023, підтверджуються витрати сина ОСОБА_3 , оскільки є додатковим електронним платіжним засобом та належить останньому.

Зазначає, що платежі носять періодичний характер. Між стягувачем та боржником відсутня будь-яка домовленість про перерахування додаткової матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому всі кошти, які були використані сином боржника за період, який зазначений в апеляційній скарзі, необхідно вважати як сплату аліментів.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

В судове засідання, призначене на 07.11.2024 з`явився: представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Осьмінін С.Д.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Карпенко В.І. до канцелярії суду 06.11.2024 надійшло клопотання, у якому представник просить суд розглянути справу за відсутності стягувача та її представника, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03.06.2024 - без змін.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу №522/8413/22 від 26.08.2022 Приморського районного суду м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , у розмірі частки заробітку щомісяця, починаючи з 05.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 має заборгованість станом на 15.01.2024 у розмірі 63310,50 грн.

17.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Приморського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) з заявою про списання заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку із її повним погашенням.

Листом Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 12.02.2024 повідомило про відсутність підстав для списання заборгованості, оскільки в призначенні платежу не зазначено, що кошти перераховуються як аліменти.

13.02.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Карпенко В.І. звернулася до Приморського відділу ДВС у місті Одесі з заявою, якою просила застосувати до ОСОБА_1 санкції, адже з моменту отримання судового наказу стягувач не отримала жодних виплат від боржника ОСОБА_1 .

Державний виконавець Виговський Ю.Д. розпорядженням НОМЕР_2 від 22.02.2024 вказав на необхідність перерахування грошових коштів у розмірі 51545,75 грн на рахунок ОСОБА_2 з рахунку тих грошових коштів, що надійшли на депозитний рахунок при примусовому виконанні виконавчого документа №522/8413/22.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що скаржник не надав належних та достатніх доказів тому, що карткою відкритою на ім`я сина користується дійсно син ОСОБА_3 . При цьому судом також зазначено, що оскільки частина доказів складена іноземною мовою, тому вони не приймається судом до уваги, а навчання в спеціалізованій ІТ-школі не входить до структури аліментів, крім того, оплата за навчання здійснювалася не ОСОБА_1 , тому підстав для врахування державним виконавцем квитанцій не було, а, отже, дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по не врахуванні суми у розмірі 63310,50 грн є правомірними.

Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що звертаючись до суду із скаргою на дії Приморського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) та, зокрема, і у апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що він не погоджується із діями виконавця щодо відмови у списанні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки така заборгованість в нього відсутня, враховуючи те, що він періодично забезпечував сина ОСОБА_3 , шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок, в підтвердження чого надав відповідні докази.

Так, випискою по рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору SAMDNWFC2 від 31.05.2021, що є додатковим електронним платіжним засобом сина ОСОБА_3 , за період з 01.06.2022 по 27.12.2023 підтверджується надходження на картковий рахунок 225 007,30 грн.

Виписками платіжної системи Apple Pay ( ОСОБА_1 ), що є додатковим платіжним засобом Apple Pay (ОСОБА_3) також підтверджуються витрати сина ОСОБА_3 за рахунок грошових коштів Боржника.

Так, у березні 2023 транзакції сина ОСОБА_3 склали 59,38 USD, у квітні 2023 склали 382,98 USD, у травні 2023 склали 734,88 USD, у червні 2023 витрачено 1156,21 USD, у липні 2023 склали 1145,30 USD, у серпні 2023 витрачено 842,11 USD, у вересні 2023 склали 726,73 USD, у жовтні 2023 витрачено 464,40 USD, у листопаді 2023 транзакції ОСОБА_3 склали 439,37 USD, у грудні 2023 транзакції ОСОБА_3 склали 1029,32 USD, а у січні 2024 транзакції ОСОБА_3 склали 812,19 USD. Загальна сума витрат сина за рахунок грошових коштів Боржника склали 7 792,87 USD.

Виписками з карток по рахунку НОМЕР_1 за періоди з 01.06.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.01.2023, з 01.02.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 31.07.2023, підтверджуються витрати сина ОСОБА_3 .

Окрім того, матеріалами справи також встановлено, що Боржник уклав Договори №239000678, №239000733 та №659012106 про надання освітніх послуг з Приватним закладом середньої освіти «IT Степ Скул Одеса» про навчання сина ОСОБА_3 . Сплата за освітні послуги підтверджується банківськими виписками (том 1: а.с. 69-87).

Отже, вищезазначені витрати свідчать про те, що боржник ОСОБА_3 систематично сплачує аліменти, шляхом надання матеріальної допомоги та покриває витрати сина ОСОБА_3 , що підтверджується долученими до скарги квитанціями та виписками.

При цьому стягувач не надала до суду та матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед нею, не зазначала про наявність домовленості про добровільну компенсацію батьком (боржником) додаткових витрат на утримання дитини, а також не вчиняла дій щодо відмови від отримання банківських переказів, які не стосувались боргових зобов`язань по виконанню судового рішення про стягнення аліментів на дитину.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що в період з моменту отримання виконавчого документу і до пред`явлення документу до виконання, стягувач не отримувала аліменти, а також, що сплачені боржником кошти, не є аліментами.

Отже, колегія суддів вважає, що державний виконавець безпідставно не врахував коштів, сплачених боржником стягувачу в зазначений період, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Зазначені положення законодавства державним виконавцем при складанні довідки про розрахунок заборгованості виконані не були, не зважаючи на те, що боржника були вчинені дії та повідомлено державного виконавця про добровільну сплату аліментів на утримання сина протягом відповідного часу.

Суд на вказане увагу не звернув та дійшов хибного висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оскаржувана ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2024 підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про задоволення вимог скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2024 скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з урахуванням сплачених коштів на рахунок дитини.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2024

Головуючий

Судді: