ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4729/21 Номер провадження 22-ц/814/1921/24Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Дряниці Ю.В., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Паркулаб Андрій Володимирович, на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року (повний текст рішення складено 09 лютого 2024 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про стягнення заборгованості за послуги газопостачання,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (далі ТОВ «Харківгаз Збут») звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому прохало стягнути заборгованість за послуги газопостачання у розмірі 4604,37 грн, яка складається з суми основного боргу в розмірі 4084,25 грн, 3 % річних в розмірі 158,21 грн, інфляційних втрат в розмірі 361,91 грн.

В обґрунтування позову вказано, що за даними Оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

Внаслідок нехтування боржником своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість за період з грудня 2019 року по березень 2021 року включно, яка склала 4084,25 грн.

Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ позивачем нараховані 3 % річних - 158,21 грн та інфляційні втрати - 361,91 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року прийнято до провадження справу за позовною заявою ТОВ «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги газопостачання.

Заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 11 липня 2023 року позов ТОВ «Харківгаз Збут» задоволено повністю, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання в розмірі 4 084,25 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» 3 % річних від простроченої суми в розмірі 158,21 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» інфляційні втрати в розмірі 361,91 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» судові витрати у розмірі 2 043,00 грн.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 11 липня 2023 року по справі № 619/4729/21 задоволено, а заочне рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 11 липня 2023 року за позовом ТОВ «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги газопостачання, третя особа АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» скасовано та призначено розгляд справи.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року позовну заяву ТОВ «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги газопостачання, третя особа, що не заявляє самостійних вимог відносно предмету спору АТ «ОГС «Харківгаз» задоволено повністю, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» заборгованість за послуги з газопостачання в розмірі 4084,25 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» 3 % річних від простроченої суми в розмірі 158,21 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» інфляційні втрати в розмірі 361,91 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз Збут» судові витрати у розмірі 2043,00 грн.

Позиції учасників справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає суд рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а також стягнути на його користь з позивача судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення ухвалено без проведення повного та всебічного з`ясування обставин справи, з ігноруванням та ненаданням будь-якої правової оцінки доводам відповідача, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного рішення по суті.

Правова позиція ОСОБА_1 ґрунтується на тому факті, що позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами наявність та розмір заборгованості відповідача, оскільки єдиним документом, наданим на підтвердження заборгованості є довідка, складена позивачем самостійно, в якій відсутня методологія розрахунку, обсяги спожитого газу не підтверджені жодними доказами, а також не зазначена вартість газу, тобто складена позивачем довідка не містить усіх необхідних для підтвердження факту та розміру заборгованості відомостей.

Також суд першої інстанції не здійснив перевірку розрахунку заборгованості, що була надана до суду відповідачем.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував встановлену заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, 3 % річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач прохав суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року без змін.

ТОВ «Харківгаз Збут» наголошує, що заборгованість за спожитий відповідачем газ утворилася внаслідок неповного виконання останнім своїх обов`язків щодо сплати у повному обсязі коштів за отримані послуги.

Позивач зазначає, що надані відповідачем відомості із сайту «104.ua», а також тарифи на газ для потреб побутових споживачів НАК «Нафтогаз України», які були використані ОСОБА_1 для здійснення розрахунку, не можуть братися судом до уваги, адже не є належними та допустимими доказами, з огляду відсутності їх належності до господарської діяльності ТОВ «Харківгаз Збут».

ТОВ «Харківгаз Збут» є постачальником газу, натомість визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживання здійснюється оператором ГРМ, тому нарахування за використаний споживачем газ було здійснено постачальником за інформацією про об`єми та обсяги споживання природного газу, яка надходить від оператора ГРМ.

Крім того, змінюючи постачальника природного газу, ОСОБА_1 зобов`язаний здійснити повний остаточний розрахунок з попереднім постачальником.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 4604,37 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7, та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно постанови № 1588 від 21 травня 2015 року (переоформлена на безстрокову постановою № 2283 від 08 вересня 2015 року), та з 11 травня 2017 року - згідно постанови № 633 від 11 травня 2017 року, виданої на постачання природного газу на території України.

На ТОВ «Харківгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року, з 01 квітня 2017 року - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 22 березня 2017 року, з 01 листопада 2018 року - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19 жовтня 2018 року).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Харківгаз Збут» надавало послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно довідки про заборгованість за природний газ перед ТОВ «Харківгаз Збут» за особовим рахунком № НОМЕР_1 , загальна сума заборгованості становить 4604,37 грн, яка складається з суми основного боргу в розмірі 4084,25 грн, 3 % річних в розмірі 158,21 грн, інфляційних втрат в розмірі 361,91 грн.

З листа ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 18 серпня 2023 року вбачається, що з 25 грудня 2020 року ОСОБА_1 є споживачем ТОВ «ГК «Нафтогаз України», особовий рахунок об`єкта, що розташований за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Культури, 25 - 330003656.

Позиція апеляційного суду

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор ГРМ, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача (пункт 1 частини другої статті 6 цього Закону).

Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства (стаття 16 цього Закону).

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Правилами постачання природного газу №2496, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам №2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

ТОВ «Харківгаз Збут» відповідно до ліцензії надає послуги з постачання природного газу, зокрема, на території Харківської області.

Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог правил.

Положеннями пункту 5 розділу І Правил визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування; побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Відповідно до положень пунктів 2, 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» №156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті товариства (https://khgaszbut.104.ua).

Відповідно до пункту 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником.

Аналогічні правила укладення договору закріплені у пункті 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з пунктом 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року, постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з пунктом 5.2 розділу V зазначеного договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальнику згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до пункту 23 розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним.

Отже, неукладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних фактично наданих послуг. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №221/515/15-а від 20 квітня 2016 року, №210/5796/16-ц від 18 березня 2019 року, згідно із якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 був споживачем послуг ТОВ «Харківгаз Збут» за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Культури, 25.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач періодично здійснював оплату послуг з постачання природного газу (у березні 2020 року сплачено 3000,00 грн, у липні 2020 року сплачено 500,00 грн, у листопаді 2020 року сплачено 1500,00 грн, у грудні 2020 року сплачено 2000,00 грн, у січні 2021 року сплачено 3600,00 грн), однак станом на грудень 2020 року у споживача утворилася заборгованість зі спали отриманих ним послуг у розмірі 4084,25 грн.

Заперечуючи проти суми заборгованості, відповідач зазначив, що з 25 грудня 2020 року він є споживачем послуг у ТОВ «ГК «Нафтогаз України», однак даний довід не береться судом до уваги, оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнє нарахування за спожитий природний газ було здійснено у грудні 2020 року, тобто в межах дії правовідносин з ТОВ «Харківгаз Збут».

Також у розділі ІV «Порядок зміни постачальника» Правил передбачено порядок зміни постачальника природного газу, зокрема, у пункті 4 зазначено, що кожен споживач, який має намір змінити постачальника, повинен виконати свої зобов`язання по розрахунках за природний газ перед діючим постачальником (або укласти з ним графік реструктуризації заборгованості за природний газ, якого має дотримуватись) та підписати з ним угоду про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу з дати, з якої постачання природного газу буде здійснювати новий постачальник, відповідно до пункту 5 цього розділу.

Отже, право споживача на зміну постачальника природного газу кореспондується з обов`язком останнього здійснити остаточний розрахунок за надані послуги з попереднім постачальником.

Крім того, слід зауважити, що використання ОСОБА_1 тарифів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» при здійсненні розрахунку заборгованості не є правильним, оскільки ціна природного газу не є фіксованою, а тому у кожного постачальника природного газу вона може різнитися.

Що ж стосується використаної при обчисленні заборгованості позивачем інформації про обсяги спожитого природного газу ОСОБА_1 , то слід відзначити, що постачальник для проведення нарахувань за газ керується: або даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу , або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період (пункт 4.4. Типового договору).

Із огляду на викладене, установивши природу зобов`язання та їх неналежне виконання відповідачем, як споживачем послуг, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо їх доведеності належними доказами. Доводи апеляційної скарги відповідача правильність таких висновків не спростовують, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих та достатніх доказах.

Стосовно наявності підстав стягнення нарахувань у порядку статті 625 ЦК України, колегія суддів ураховує наступне.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у постанові від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18, від 15 квітня 2021 року у справі №911/421/20.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги і поділяє його долю.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що позивачем стягується фактично заборгованість за період з грудня 2019 року по грудень 2020 року, а 3 % річних та інфляційні втрати розраховані до березня 2021 року, тому з огляду на вказані часові межі, положення постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року № 206, яка згідно пункту 2 застосовується з 24 лютого 2022 року, не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Паркулаб А.В., слід залишити без задоволення, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Паркулаб Андрій Володимирович залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Ю.В. Дряниця

Т.В. Одринська