ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7254/23

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/177/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Пенсійний фонд України, як правонаступник Управління

виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в

Чернігівській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 05 жовтня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 06 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Пенсійного Фонду України, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що з 12.02.2008 року вона працювала в Чернігівській міській виконавчій дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, з 13.06.2017 року - в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, а з 11.10.2022 - на посаді заступника начальника управління. 16.01.2023 року, на виконання п.2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 року №1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 видано наказ №9-ОД Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м.Києві, з 18.04.2023 року. Листом 17.01.2023 року за №11-07/108/02 ОСОБА_1 було повідомлено про припинення з 01.01.20023 року Фонду соціального страхування України та управління ВД ФССУ в Чернігівській області, попереджено про наступне звільнення з 18.04.2023 року, на підставі п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України. Наказом №124-к від 17.04.2023 року позивача було звільнено з посади заступника начальника управління ВД ФССУ в Чернігівській області з 18.04.2023 року, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України. На думку позивача, її звільнення є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому згідно вимог ч.3 статті 184 КЗпП України, звільнення допускається лише з обов`язковим працевлаштуванням. Також позивач зазначила, що зміна підпорядкованості підприємства не припиняє дії трудового договору, а трудові відносини з працівниками зберігаються на новому підприємстві та покладає на відповідача зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність. За наведених обставин, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі в Пенсійному Фонді України, як правонаступнику управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, з дати її звільнення - 18.04.2023 року, на посаді заступника начальника управління чи рівнозначній посаді; стягнути з Пенсійного Фонду України, як правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення (18.04.2023 року) до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача судові витрати. В ході розгляду справи судом першої інстанції позивач подала суду уточнений розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.04.2023 року по 05.06.2023 року, з 28.07.2023 року по 17.09.2023 року в розмірі 130 798 грн. 54 коп. Позивач вказувала, що в період з 07.08.2023 року по 17.09.2023 року перебувала в Чернігівському міському центрі зайнятості на обліку в статусі безробітної, отримувала державну допомогу по безробіттю, та в подальшому, наказом №121-к від 14.09.2023 року призначена на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та адміністративної роботи управління бюджетного фінансування та природоохоронних програм Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації з 18.09.2023 з випробувальним строком.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.10.2023 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.10.2023 року, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого ОСОБА_1 позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 05.10.2023 року прийнято внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, і які суд першої інстанції визнав встановленими, не були доведені, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, рішення прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що її звільнення є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому згідно вимог ч.3 статті 184 КЗпП України, звільнення позивача допускається лише із обов`язковим працевлаштуванням. Оскільки в даній справі мала місце реорганізація підприємства, установи, організації, то діє виключно заборона звільнення категорій жінок, визначених статтею 184 КЗпП України, під яку підпадає позивач. Апелянт стверджує, що у відповідача була можливість працевлаштувати позивача без відмовок про державну службу. І навіть, якщо б позивачу запропонували посаду, пов`язану із державною службою, вона раніше вже складала присягу державного службовця, та мала досвід такої роботи. Апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції відносно того, що прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство України про працю, на посади державної служби в ПФУ чи його територіальних управліннях, оскільки предметом заявлених позовних вимог ОСОБА_1 є не переведення, а поновлення на посаді, і вона не повинна нести всі ризики недосконалості законодавства у вказаній ситуації. Апелянт звертає увагу суду, що суд першої інстанції у своєму рішенні послався на лист Міністерства економіки України, який не входить в перелік нормативно-правових актів, у зв`язку з чим суд позбавлений права посилатися на вказаний лист, як джерело права. Апелянт вказує, що у роботодавця та його правонаступника не було наміру її працевлаштовувати, оскільки попереджено про відсутність можливості переведення та запропоновано звернутись до центру зайнятості. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що позивачу було запропоновано будь-які вакантні посади. Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що, оскільки позивач з 07.08.2023 року по 17.09.2023 року перебувала у Чернігівському міському центрі зайнятості на обліку в статусі безробітної та отримувала державну допомогу по безробіттю, а наказом №121-к від 14.09.2023 року була призначена на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку, фінансів та адміністративної роботи управління бюджетного фінансування та природоохоронних програм Департаменту екології та природних ресурсів Чернігівської обласної державної адміністрації з 18.09.2023 року із випробувальним строком, то у зв`язку із даними обставинами її позовні вимоги про поновлення на роботі в Пенсійному Фонді України, не підлягають задоволенню. За доводами апелянта, її звільнили незаконно, без дотримання всіх гарантій, проте, суд першої інстанції безпідставно зазначає, як підставу відмови у задоволенні позову - самостійне працевлаштування позивача. Апелянт вважає необґрунтованим, у даному випадку, відмову у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі ч.2 статті 235 КЗпП України. Апелянт вказує, що судом першої інстанції було порушено норми статей: 184, 235, 240-1 КЗпП України, що призвело до неправильного вирішення справи судом по суті заявлених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач Пенсійний фонд України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.10.2023 року.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду даної справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки позивача та її представника - адвоката Кручек О.О. з приводу зупинення апеляційцного провадження у даній справі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у даній справі, виходячи із наступного.

Як вбачається з інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2023 року у справі №750/7085/23 було відкрито провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.07.2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 20.09.2023 року в справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, предметом позову у справі №750/7085/23 є визнання незаконним та скасування наказу №127-к від 17.04.2023 року про звільнення позивача; поновлення її на роботі в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності з 19.04.2023 року; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення - 19.04.2023 року, до дня винесення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.08.2017 року перебувала в трудових відносинах з управлінням ВД ФССУ в Чернігівській області, з 14.04.2023 року працювала на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності. З 01.01.2023 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.09.2022 року №2620, яким викладено в новій редакції Закон Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де у п.2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення вказано Припинити Фонд соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Позивач зазначала, що 17.01.2023 року їй вручено попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління про наступне звільнення з 18.04.2023 року, з яким вона не погодилася із посиланням на те, що дане попередження суперечить вимогам п.2 Розділу VII Закону Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 21.09.2022 року №2620 та п.1 постанови КМУ №1442 від 27.12.2022 року. 17.04.2023 року наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області №127-к позивача було звільнено з посади начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважала, що оскільки відбулася реорганізації юридичної особи (приєднання) з переходом всіх прав та обов`язків до нової, іншої юридичної особи правонаступника, в даному випадку Пенсійного фонду України, в силу вимог статті 36 КЗпП України, були наявні підстави для її переведення до відповідача. Однак відповідач не вчинив дій щодо продовження дії трудового договору з нею, не запропонував їй вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, тобто порушив її трудові права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2023 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 20.09.2023 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підставами касаційного оскарження рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.07.2023 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 20.09.2023 року особа, що подала касаційну скаргу, вказує застосування судом норм права, без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 27.03.2019 року у справі № 212/9737/15, від 26.09.2019 року у справі №820/10744/15, від 05.11.2019 року у справі №379/563/17, від 03.03.2021 року у справі №212/9737/15-ц, від 13.05.2021 року у справі №377/759/19, від 15.06.2021 року у справі № 761/23325/17, від 20.09.2021 року у справі №340/221/20, від 04.06.2022 року у справі №280/531/20, від 08.11.2022 року у справі №620/11180/21, від 26.01.2023 року у справі №280/726/20. Крім того, доводи касаційної скарги зазначають, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, щодо застосування частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, статті 5 Закону України Про державну службу, частини п`ятої статті 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану (в частині відсутності заборони на проведення працівника, який не є державним службовцем (хоча виконує владно-управлінські функції) на посаду державного службовця в органі, до якого здійснюється приєднання в процедурі реорганізації.

Із наведенного вище вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі №750/7254/23 та оскаржуване рішення у справі №750/7085/23, яка передана на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини 1 статті 252 ЦПК встановлено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до п.14 ч.1 статті 253 ЦПК України, провадження у справі у випадку, встановленому п.10 ч.1 статті 252 цього Кодексу, зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у даній цивільній справі №750/7254/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом справи №750/7085/23.

Керуючись: п.10 ч.1 статті 252; п.14 ч.1 статті 253; статтями: 260, 261, 368; ч.2,ч.3 статті 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Зупинити апеляційне провадження у справі №750/7254/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України, як правонаступника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду справи №750/7085/23 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Дата складення повної ухвали - 17.05.2024 року.

Головуючий: Судді: