ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/407/24
Єдиний унікальний номер справи: 650/1992/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

секретар Андреєва В. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року ухвалене під головуванням судді Хомик І. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2023 року між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500750169 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах , визначених Кредитним договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі , строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, утворилась заборгованість у розмірі 252 105.56грн.

Посилаючись на викладене просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Кредитним договором № 500750169 у розмірі 252 105.56грн, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» кредитна заборгованість у сумі 252 105.56грн за кредитним договором № 500750169 від 21 лютого 2023 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором № 500750169 від 21 лютого 2023 року, укладеним між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 повернення кредиту, виплати процентів за користування кредитом, сплати комісії в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, належним чином не виконуються, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 252 105,56 грн.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась засобами поштового зв`язку до Херсонського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року.

Підставою апеляційного оскарження рішення суду заявник зазначила неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказувала на те, що кредитний договір вона не отримувала, тому положення договору щодо одержання позикодавцем відсотків є нікчемним, оскільки вона не була обізнана про наявність плати за обслуговування кредиту.

Інформації щодо дострокового виконання боргових зобов`язань протягом 30 календарних днів з дня її отримання Банк їй не надав.

Поза увагою суду залишилось те, що вона щомісячно вносила суму обов`язкового платежу у розмірі 2846.11грн. по лютий 2024 року та 5053.98грн по серпень 2024 року, що підтверджується звітом з сайту Українське бюро кредитних історій.

Також вказує на те, що умови кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, такими, що обмежують її права як споживача, оскільки надання цієї послуги має бути, в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», безоплатним.

Крім того, зазначає, що вона будучи дружиною військовослужбовця, який перебуває на військовій службі, відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї» має право на не нарахування процентів за користування кредитом.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвокат Рудницький Ю.І., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначив, що, на його думку, рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомила.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 21 лютого 2023 року між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про надання споживчого кредиту № 500750169 (далі - Кредитний договір), за умовами якої Банк надає Позичальнику споживчий кредит у розмірі 245 318.84грн, строком на 120 місяців (дата повернення кредиту 21 лютого 2033 року) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 4.99% річних (розділ І).

Факт укладення вказаного договору, шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500750169 електронним підписом ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 Кредитного договору за надання Банком послуг з розрахунково-касового обслуговування встановлена комісійна винагорода за обслуговування (управління) Кредиту: за період з 1 по 12 місяць користування кредитом - 0.10% від суми кредиту без ПДВ; з 13 по 24 місяць користування кредитом - 1.00% від суми кредиту без ПДВ; з 25 по 120 місяць користування кредитом - 1.50% від суми кредиту без ПДВ.

Відповідно до пункту 3 Кредитного договору кредит наданий позичальнику для повернення заборгованості: за кредитним договором № 631676314 від 03 березня 2021 року в розмірі 125267.45грн; за кредитним договором № 631266280 від 15 жовтня 2019 року у розмірі 79136.17грн; за кредитним договором №631163381 від 15 травня 2019 року у розмірі 40915.22грн.

Додатком №1 до цього Кредитного договору, який є невід`ємною частиною договору визначено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за її користування; суми комісійної винагороди та інших платежів за кредитом.

Відповідно до вказаного додатку погашення кредиту здійснюється шляхом щомісячних платежів до 21 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу з 1 по 12 місяць - 2846.11грн., з 13 по 24 місяць - 5053.98грн., з 25 по 120 місяць - 6280.57грн. Реальна процентна ставка, станом на заплановану дату погашення кредиту становить 25.85%річних.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти в розмірі 245 318.84грн, перерахувавши грошові кошти за розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером № від 21 лютого 2023 року та випискою по особовому рахунку щодо зарахування суми у розмірі 245 318.84грн на рахунок ОСОБА_1 .

З виписки по особовим рахункам вбачається, що 21 лютого 2023 року з рахунку позичальника перераховані кредитні кошти в рахунок погашення заборгованості: за кредитним договором № 631676314 від 03 березня 2021 року в розмірі 125267.45грн; за кредитним договором № 631266280 від 15 жовтня 2019 року у розмірі 79136.17грн; за кредитним договором №631163381 від 15 травня 2019 року у розмірі 40915.22грн.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02 серпня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, у загальному розмірі 252105.56грн, яка складається з заборгованості за кредитом 245318.84грн, заборгованості по процентам 5473.07грн., заборгованості за комісією 1313,65грн.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги щодо дострокового стягнення з позичальника заборгованості за споживчим кредитом суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту, виплати процентів за користування кредитом, сплати комісії в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, належним чином не виконуються, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів з таким висновком погодитися не може.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, встановлено що 21 лютого 2023 року між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про надання споживчого кредиту № 500750169 (далі - Кредитний договір), умовами якого передбачено обов`язок позичальника щомісячно погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та комісійну винагороду за обслуговування (управління) Кредиту. Також умовами вказаного договору, про що зазначає позивач, передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб регулюється Законом України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже вказаною нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про споживче кредитування» порядок.

Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 4 статті 16 цього Закону, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Матеріали справи не містять жодних відомостей щодо дотримання Банком вимог частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», а також умов Кредитного договору про повідомлення споживача у письмовій формі про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, зокрема з вимогою здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту протягом 30 календарних днів.

Суд, стягуючи, крім простроченої заборгованості, суму кредиту, строк сплати якого ще не настав, не звернув уваги на вказані вище обставини та вимоги законодавства та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача кредиту в повному обсязі, оскільки у позичальника, на час звернення Банку до суду із цим позовом, не виник обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов кредитного договору, та розрахунку заборгованості, наданому Банком станом на 02 серпня 2023 року виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту 7969.37грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем щомісячновносилися сума обов`язкового платежу у розмірі 2846.11грн. по лютий 2024 року та 5053.98грн по серпень 2024 року не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Матеріали справи не містять жодних доказів здійснення позичальником платежів за спірним кредитним договором.

Кредитний звіт Українського Бюро Кредитних Історій, на який посилається ОСОБА_1 як на доказ здійснення нею платежів по кредиту, не містить таких відомостей. Натомість, з інформації, що міститься у звіті, вбачається наявність простроченої заборгованості починаючи з березня 2023 року.

Крім того, у виписці по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 21 лютого 2023 року по 02 серпня 2023 року, не має відображення жодного надходження коштів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається зі змісту Кредитного договору, сторони укладаючи договір узгодили у тому числі і розмір та порядок одержання процентів за користування кредитом, встановивши розмір процентної ставки 4.99% річних, який чітко зазначений як у паспорті споживчого кредиту, так і в оферті та акцепті пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту. Неотримання в подальшому позичальником Кредитного договору не звільняє останнього від виконання взятих на себе зобов`язань, у тому числі зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який відповідає графіку платежів (додаток №1 до угоди) заборгованість по процентам за користування кредитом становить 5473.07грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги, щодо нікчемності умов кредитного договору в частині сплати процентів за користування кредитом суперечать чинному законодавству.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність у позичальника, яка є дружиною військовослужбовця, права на пільги встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї», а саме на не нарахування процентів за користування кредитом є неспроможними, оскільки така пільга встановлена для дружин (чоловіків) військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, лише Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року, який набув чинності 18 травня 2024 року.

Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже положення пункту 14 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сім`ї» в редакції Закону№ 3633-IX від 11 квітня 2024 року не мають зворотної дії та не можуть бути застосовані до відносин, що виникли раніше.

Положення цієї норми в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносини (з 21 лютого по 02 серпня 2023 року) пільг для дружин (чоловіків) військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову не встановлювала.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про нікчемність положень кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування (управління) кредиту.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування (управління) кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена Графіком платежів (Додаток №1 до Угоди) (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає з 21 лютого 2023 року по 21 липня 2023 року 245.32 грн щомісячно

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування(управління) кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 1313.65грн суд першої інстанції, в порушення вимог частини 4 статті 263 ЦПК України не врахував вказані вище висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

З урахуванням вище викладеного, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 1313.65грн відсутні.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, відповідно до вимог частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь банку станом на 02 серпня 2023 року у сумі 13442.44грн., з яких 7969.37грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 5473.07грн. прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3025.26грн. Отже, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог (на 5.33%), присудженню з відповідача на користь позивача підлягає 161.24грн (3025.26*5.33%=161.24).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4539.00грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги (на 94.67%) присудженню з позивача на користь відповідача підлягає 4297.07грн (4539.00*94.67%=4297.07).

Враховуючи, що на обидві сторони покладені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог частини 10 статті 141 ЦПК України, зобов`язати позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю відповідачеві у сумі 4135.83грн (4297.07-161.24=4135.83).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26 серпня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» станом на 02 серпня 2023 року у сумі 13442 (тринадцять тисяч чотириста сорок дві) гривні 44 копійки, з яких: 7969.37грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 5473.07 прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір понесений при поданні апеляційної скарги в сумі 4135 (чотири тисячі сто тридцять п`ять гривень) 83 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2024 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко