П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ДОДАТКОВА)

10 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 755/12437/23

Провадження № 22-з/824/1167/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Желепи О.В.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа Приватний виконавець виконавчого округу міста

Києва Іванов Андрій Валерійович,

стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Полякова С.П. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив:

- поновити строк для звернення із скаргою на дії приватного виконавця Турчина А.А.;

- прийняти скаргу до розгляду;

- визнати неправомірним рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина А.А. в рамках ВП НОМЕР_2, зокрема: - постанову про опис та арешт майна боржника від 16 травня 2023 року, якою було накладено арешт на земельні ділянки; - постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 19 травня 2023 року щодо оцінки земельних ділянок; - результати оцінки земельних ділянок;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина А.А. скасувати вищезазначені постанови та результати оцінки;

- Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Турчина А.А. зупинити виконавчі дії в рамках ВП НОМЕР_2 (зокрема, зупинити передачу майна - земельних ділянок - на реалізацію) на період розгляду цієї скарги.».

Скаргу обґрунтовував тим, що ним у травні 2023 року також було замовлено оцінку земельних ділянок і відповідно до висновків оцінювача ТОВ «Консалтингова фірма «Євротерра», ринкова вартість земельних ділянок визначена значно більша, ніж та, яка була визначена за оцінкою виконавця. Так, згідно грошової оцінки, виконаної на замовлення приватного виконавця, загальна вартість земельних ділянок, з реєстраційними кадастровими номерами :02:004:0096 та :02:001:0021, складає 587 900,00 грн. у той же час, згідно грошової оцінки, виконаної на замовлення боржника, загальна вартість вказаних земельних ділянок складає 718 734,00 грн. Положеннями ч.3 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» чітко встановлено, що тільки за умови, що сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем. При цьому, згідно ч.5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний повідомити про результати визначення вартості оцінки майна сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку і у разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку у десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Скаржник наголошує, що він не був повідомлений приватним виконавцем Турчином А.А., зокрема, й про результати оцінки майна - земельних ділянок.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 , орган виконавчої служби: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов Андрій Валерійович, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на дії приватного виконавця.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Поляков С.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Зазначає, що судом не було прийнято до уваги чи навіть розглянуто клопотання боржника про призначення експертизи щодо оцінки майна від 06 березня 2024 року.

Крім того, ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено загальне правило, що :«Визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження» і тільки лише в разі недосягнення згоди між сторонами виконавчого провадження щодо вартості майна, у виконавця виникає право самостійно визначити вартість майна боржника.

Очевидним є, що взаємна згода чи недосягнення згоди між сторонами є можливими результатами комунікації між собою сторонами виконавчого провадження. В даному випадку такої комунікації між сторонами ВП НОМЕР_2 не було.

Боржник не був повідомлений приватним виконавцем Турчином А.А., зокрема, й про винесену постанову про арешт майна боржника, що унеможливило його участь у визначенні вартості майна та повідомлення виконавця про визначену ним вартість майна»

Що стосується Стягувача, то останнім не було надано жодних доказів і взагалі не було зазначено, що з його боку були принаймні спроби досягти згоди із Боржником щодо вартості майна.

Тобто, положення ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» не були виконані не внаслідок недосягнення згоди між сторонами ВП НОМЕР_2, а внаслідок відсутності інформації у Боржника і відсутності навіть спроб досягти згоди із Боржником з боку сторін які мали таку інформацію - стягувача та органу виконавчої служби.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Поляковим С.П. залишено без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва 07 березня 2024 року залишити без змін.

04 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява стягувача, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

22 липня 2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Полякова С.В. надійшло клопотання про не співмірність заявлених до відшкодування витрат, в якому він просив заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відхилити, у задоволені відповідних вимог стягувача відмовити.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про ухвалення у справі додаткового рішення та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що заява про ухвалення у справі додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 209 ЦПК України).

Таким чином цивільним процесуальним законодавством обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні саме після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року

№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі№ 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З матеріалів справи відомо, що 21 червня 2023 року між адвокатом Лисяк С.В. та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №1 про надання правничої допомоги.

У додатковій угоді № 1 від 01 липня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 21 червня 2023 року яку було укладено між адвокатом Лисяк С.В. та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сторони визначили вартість правничої допомоги за цим договором.

Відповідно до Акту про надання правової допомоги № 1 від 21 червня 2023 року до договору №1 про надання правничої допомоги від 21 червня 2023 року, вартість послуг за наданні послуги з урахуванням складності справи скоригована адвокатом і узгоджена сторонами, становить суму в розмірі 13 000,00 грн., яка включає в себе:

- Дистанційне ознайомлення з матеріалами справи - (2 години) - 1 500, 00 грн.

- Вивчення матеріалів справи, складання відзиву на апеляційну скаргу, у тому числі формування пакету документів для подання до суду - (4 години) - 5 000,00 грн.;

- Складання заперечення на клопотання про призначення експертизи щодо оцінки майна - (3 години) - 5 000,00 грн.;

- Складання клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи - (1 година) - 1 500,00 грн.

Відповідно до Рахунку-фактури від 01 липня 2024 року, (призначення платежу: Надання правової допомоги за договором № 1 від 21 червня 2023 року у справі № 755/12437/23), (Одержувач рахунка: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), загальна сума до оплати 13 000,00 грн., яка складається з:

- Дистанційне ознайомлення з матеріалами справи - (2 години) - 1 500, 00 грн.

- Вивчення матеріалів справи, складання відзиву на апеляційну скаргу, у тому числі формування пакету документів для подання до суду - (4 години) - 5 000,00 грн.;

- Складання заперечення на клопотання про призначення експертизи щодо оцінки майна - (3 години) - 5 000,00 грн.;

- Складання клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи - (1 година) - 1 500,00 грн.

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп» послуг адвоката Лисяк С.В. з надання правової допомоги.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, судова колегія виходить з того, що дана справа при її перегляді у суді апеляційної інстанції, для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує зібрання великого обсягу доказів, що вже надавалися протягом тривалого розгляду справи, залучення до участі у справі інших учасників.

Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Поляковим С.П. залишено без задоволення, судова колегія дійшла висновку, що справедливим буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. в ході апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 141, 268, 270 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (Код м.Дніпро вул. автотранспортна, 2 офіс 205) 2 000,00 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О.В. Желепа