РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2024 р. с-ще Тиврів 145/1876/24

2/145/1216/2024

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д. ,

за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 с-ща Тиврів, у загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_3 , до Тиврівської селищної ради про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Тиврівської селищної ради про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з спадкового майна, в тому числі з земельних ділянок кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га та кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га.

14.12.2004 ОСОБА_4 залишив заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів усе своє майно сину ОСОБА_5 та онуці ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище з " ОСОБА_7 " на " ОСОБА_8 ".

ОСОБА_5 спадщину фактично прийняв, але не оформив юридично спадкове майно на себе.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області.

ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , як рідний брат, інших спадкоємців не було.

14.08.2024 вони звернулися до Тиврівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини та отримання свідоцтв на право на спадщину за заповітом та законом по 1/2 частці на земельні ділянки кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, які належали спадкодавцю ОСОБА_4 .

Однак вони не змогли оформити свої спадкові права в Тиврівській державній нотаріальній конторі, оскільки в заповіті не були зазначені конкретні частки спадкового майна, які зазначив у своєму заповіті ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 не має змоги оформити спадщину, також через те, що його брат ОСОБА_5 спадщину прийняв, але юридично не переоформив на себе спадкове майно, та не визначена була його частка за заповітом.

14.08.2024 державним нотаріусом було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Просять розтлумачити, що в заповіті, вчиненому ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченому секретарем Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14.12.2004, зареєстрованому в реєстрі за № 120, виявленням його волі є розпорядження, згідно з яким ОСОБА_4 заповів по 1/2 частці земельних ділянок кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га та кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, право власності на які ОСОБА_4 посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №393572 від 01.11.2007, виданий Тиврівською РДА Вінницької області та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 394663 від 01.11.2007, виданий Тиврівською РДА Вінницької області спадкоємцям ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнатти за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельних ділянок: кадастрововий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га, кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, призначені для ведення товарного ciльськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за повітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельних ділянок: кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га, кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, призначені для ведення товарного ciльськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, який в свою чергу успадкував по 1/2 частці земельних ділянок кадастровий номер :01:002:0450 та кадастровий номер :01:002:0149 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , померлого в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області.

Ухвалою суду від 17.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву, а також витребувано інформацію зі спадкового реєстру щодо спадкодавця.

Ухвалою суду від 19.11.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивачів ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Тиврівської селищної ради у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки: кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га, кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, право власності на які ОСОБА_4 посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №393572 від 01.11.2007, виданий Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області (а.с.19) та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №394663 від 01.11.2007, виданий Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області (а.с.20).

ОСОБА_4 залишив заповіт, посвідчений Косминою А.І, секретарем Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14.12.2004, який зареєстрований в реєстрі за № 120 (а.с.10) та яким, на випадок своєї смерті, заповів усе своє майно сину ОСОБА_5 та онуці ОСОБА_6 .

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на - ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.18).

Розглядаючи позовні вимоги в частині тлумачення заповіту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідченого 14.12.2004 секретарем Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області Косминою А.І, зареєстрованого в реєстрі за № 120, складений на користь сина ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_6 , суд виходить з того, що відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України).

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5.

Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30.07.2020 у справі №378/1160/15-ц вбачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивач не може підтвердити волю спадкодавця про його спадщину, як спадкоємця за заповітом, іншим шляхом, як тлумачення заповіту судом.

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і вважає за необхідне розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі ОСОБА_4 , який фактично заповів у рівних частках своєму синові ОСОБА_5 та онуці ОСОБА_6 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом.

Розглядаючи вимоги позивачів про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, успадковуючи певну спадщину спадкоємець набуває право власності в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України (постанова ВС від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц).

Враховуючи те, що позивачі, як спадкоємці, з часу відкриття спадщини мають право на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , володіють та користуються цим майном, але не мають змоги оформити на нього право власності, тому вони звернулася до суду з даним позовом.

Суд установив, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт, який посвідчений секретарем сільської ради, відповідно до якого все своє майно, що за законом буде належати йому на день смерті він заповів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 10)

ОСОБА_10 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки, впродовж 6 місяців, 20.12.2012 звернулась із заявою про прийняття спадщини до Тиврівської державної нотаріальної контори, що стверджується листом Тиврівської державної нотаріальної контори від 24.10.2024 №855/01-16 (а.с.58).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тому позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку на земельну ділянки кадастровий № :01:002:0450 площею 0,4313 га та земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, призначені для ведення товарного ciльськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за повітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, підлягає до задоволення.

Також судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1960 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . За даною адресою з померлим на день смерті був зареєстрований та проживав син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Строїнецької сільської ради від 17.09.2019 №484 (а.с.14).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд керується тим, що відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, ОСОБА_5 фактично спадщину прийняв.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Єдиним спадкоємцем після його смерті є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується листом завідувача Тиврівської державної нотаріальної контори С. Зданевич від 24.10.2024 № 858/01-16 відповідно до якого він 26.07.2019, упродовж 6 місяців з дати смерті спадкодавця, звернувся з заявою про прийняття спадщини, інших заяв не надходило (а.с.59) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.10.2024 № 78883718 (а.с. 61, 62).

Тому позовна вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку земельних ділянок: кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га, кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, призначені для ведення товарного ciльськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, який в свою чергу успадкував по 1/2 частці земельних ділянок кадастровий номер :01:002:0450 та кадастровий номер :01:002:0149 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , померлого в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, підлягає до задоволення.

На підставі ст. 202, 213, 1216, 1218, 1219, 1234, 1236, 1256, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Розтлумачити, що в заповіті вчиненому ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , посвідченому 14 грудня 2004 року секретарем Строїнецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області Косминою А.І., зареєстрованому в реєстрі за № 120, виявленням його волі є розпорядження, згідно з яким ОСОБА_4 заповів по 1/2 частці земельних ділянок кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га та кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, право власності на які ОСОБА_4 посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 393572 від 01 листопада 2007 року, виданий Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області та Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 394663 від 01 листопада 2007 року, виданий Тиврівською районною державною адміністрацією Вінницької області, спадкоємцям ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий № :01:002:0450 площею 0,4313 га та на 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, призначені для ведення товарного ciльськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за повітом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0450 площею 0,4313 га та на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0149 площею 0,9418 га, призначені для ведення товарного ciльськогосподарського виробництва, які розташовані на території Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області, який в свою чергу успадкував 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0450 та 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0149 у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , в с. Строїнці Тиврівського району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 16 грудня 2024 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подано протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Іванець В. Д.