Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/299/24
Провадження №2-др/377/6/24
16 грудня 2024 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Гніденко Н.П., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі заяву позивача ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Мажугою Олегом Вікторовичем, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно утриманих грошових коштів,
У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Мажуга Олег Вікторович, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів.
21 листопада 2024 року Славутицький міський суд Київської області ухвалив рішенням, згідно з яким позов задовольнив повністю; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 106 400 гривень 00 копійок; інфляційні втрати в розмірі 746 гривень 08 копійок; три відсотки річних у розмірі 915 гривень 79 копійок, всього 108 061 гривню 87 копійок; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок (том 2 а.с. 36-45).
Представник позивача у судовому засіданні 15 жовтня 2024 року зробив усну заяву, а також у поданій до суду заяві про розгляд справи без його участі, сформованій в системі «Електронний суд» 20 листопада 2024 року, зазначив, що документи на підтвердження судових витрат позивача будуть надані відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду ( том 1 а.с. 243).
У рішенні від 21 листопада 2024 року суд відповідно до частини сьомої статті 265 ЦПК України призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу на 06 грудня 2024 року та встановив строк для подання ним доказів щодо розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу- п`ять днів після ухвалення рішення суду.
26 листопада 2024 року до суду через систему «Електронний суд» адвокат Мажуга Олег Вікторович в інтересах позивача ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу та докази на їх підтвердження ( том 2 а.с. 10-22).
06 грудня 2024 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 16 грудня 2024 року (том 2 а. с. 30).
Учасники справи у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином ( том 2 а.с. 32-35). Представник позивача-адвокат Мажуга О.В. подав заяву про розгляд справи без участі його та позивача ( том 2 а.с. 27).
Згідно з частиною четвертою статті 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалось.
Дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Кодексу); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас за змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України. Проте, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 3 статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5 статті 141 ЦПК України.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 4, 5 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 3, 4, 5 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю чи частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2021 року у справі №873/137/21).
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час не неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ОСОБА_1 у справі № 377/299/24 був адвокат Мажуга О.В., який діяв на підставі ордера серії СВ № 1084283 від 12 квітня 2024 року, договору про надання правничої (правової) допомоги №02-04/2024 від 05 квітня 2024 року та додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 02-04/2024 від 05.04.2024 ( том 1 а.с.9, 51, 70, 81, 91, 130, 187, 244, 248; том 2, а.с. 12,16-17).
У позовній заяві зазначено, що орієнтовний розрахунок судових витрат складається із сплаченого судового збору в сумі 1 211,20 грн та витрат на правничу допомогу 14 000,00 гривень ( том 1 а.с.7).
Згідно з остаточним розрахунком судових витрат на професійну правничу допомогу, який представник позивача-адвокат Мажуга О.В. навів у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення, загальна вартість наданих послуг за договором про надання правничої допомоги №02-04/2024 від 05 квітня 2024 року та додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги №02-04/2024 від 05 квітня 2024 року становить 14 000 гривень ( том 2 а.с. 10-11).
Стороною позивача на підтвердження витрат на правову допомогу, крім вказаного ордеру, договору про надання правничої допомоги та додаткової угоди, надано: акт про надання правничої допомоги від 21 листопада 2024 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера №01 від 05 квітня 2024 року на суму 7000,00 грн; копію квитанції до прибуткового касового ордера №02 від 15 квітня 2024 року на суму 7000,00 грн; копію рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17 березня 2023 року №119 ( том 2 а.с. 15, 21-22).
Відповідно до договору № 02-04/2024 про надання правничої допомоги від 05 квітня 2024 року адвокат Мажуга О.В. з однієї сторони та замовник ОСОБА_1 уклали цей договір про те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу у судах всіх інстанцій щодо стягнення безпідставно утримуваних коштів з ОСОБА_2 за непроданий автомобіль, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядок та строки, обумовлені сторонами ( пункт 1.1.). Отримання винагороди за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару, в розмірі, визначеному угодою сторін ( пункт 4.1.). За надання правової допомоги відповідно до даного договору замовник авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін ( пункт 4.3.) ( том 2 а.с. 16-17).
У додатковій угоді № 1 від 05 квітня 2024 року до договору № 02-04/2024 про надання правничої допомоги від 05 квітня 2024 року, укладеній між адвокатом Мажугою О.В. та замовником ОСОБА_1 , сторони домовились, що загальна вартість послуг (гонорар) адвоката за договором становить 14 000,00 грн, які замовник сплачує адвокату частинами, в день укладення договору -7 000,00 грн, в день подання позову до суду - 7 000,00 грн (пункт 1.). Інші умови договору про надання правової допомоги №02-04/2024 від 05 квітня 2024 року залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобов`язання ( пункт 2.). Ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та є невід`ємною складовою частиною договору про надання правової допомоги №02-04/2024 від 05 квітня 2024 року ( пункт 4).
Відповідно до акту надання правничої допомоги від 21 листопада 2024 року, підписаного між сторонами, адвокат Мажуга О.В. надав, а позивач ОСОБА_1 сплатив у фіксованій сумі, в розмірі 14 000,00 грн такі послуги з правничої допомоги відповідно до укладеного договору про надання правничої допомоги від 05 квітня 2024 року №02-04/2024 та додаткової угоди №1 від 05 квітня 2024 року: надання консультацій клієнту з вивченням документів щодо спору і можливого захисту інтересів клієнта, як позивача у справі - 1 500,00 грн; складання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, проведення розрахунків індексу інфляції та 3% річних, підготовка/сканування додатків до позовної заяви для подання до Славутицького міського суду Київської області - 5000,00 грн; складання та направлення заяв процесуального характеру до суду та відповідачу у справі - 1 500,00 грн; участь у судових засіданнях, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - 6000,00 грн ( том 2 а.с. 15).
ОСОБА_1 сплатив адвокату Мажузі О.В. за надані послуги правничої допомоги 14 000,00 грн двома частинами: 05 квітня 2024 року - 7000,00 грн (аванс); 15 квітня 2024 року - 7000,00 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №01 від 05 квітня 2024 року та №02 від 15 квітня 2024 року, копії яких надано суду ( том 2 а.с.21).
Отже, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу відповідно до договору №02-04/2024 про надання правничої допомоги від 05 квітня 2024 року та додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №02-04/2024 від 05 квітня 2024 року на суму 14 000,00 грн.
За правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Разом із тим, судом встановлено, що до остаточного розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу включені послуги із складання заяви про забезпечення позову. Така заява була подана адвокатом Мажугою О.В. від імені позивача ОСОБА_1 разом із позовною заявою, проте у її задоволенні було відмовлено. Відомостей про її оскарження до суду апеляційної інстанції та скасування за результатами апеляційного перегляду матеріали справи не містять. За таких обставин включення послуги щодо складання заяви про забезпечення позову до розрахунку вартості наданих послуг для здійснення розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованим.
Крім того, в остаточному розрахунку та в акті надання правничої допомоги від 21 листопада 2024 року, визначивши розмір витрат 1500,00 грн за складання та направлення заяв процесуального характеру до суду та відповідачу у справі, представник позивача-адвокат Мажуга О.В. не конкретизував які саме заяви процесуального характеру були складені та направлені до суду та відповідачу, за які визначено вказаний розмір витрат. Водночас, направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками мало охоплюватися послугою щодо складення позовної заяви, а складення та направлення до суду та відповідачу уточненої позовної заяви, в якій представник позивача виклав додаткове обґрунтування підстав позову та в одному з абзаців щодо стягнення з відповідача відповідних сум згідно з частиною другою статті 625 ЦК України виправив описку щодо зазначення підстав для відповідальності за порушення грошового зобов`язання, за ретельної підготовки первісної позовної заяви, не було б необхідним. Крім того, складання заяви про участь в режимі відеоконференції; клопотання про відкладення розгляду справи, заяви про надсилання повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням; заяви про перенесення розгляду справи; заяви про розгляд справи без участі, які є шаблонними, не вимагало значних зусиль та часу для їх складення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїм правом на подання клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу не скористався.
З урахуванням наведеного, критеріїв обґрунтованості та пропорційності (співмірності), суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 500,00 гривень.
Отже, заява позивача ОСОБА_1 , подана в його інтересах адвокатом Мажугою Олегом Вікторовичем, про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд
Заяву позивача ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Мажугою Олегом Вікторовичем, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 500 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень.
В іншій частині вимог за заявою відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного додаткового рішення суду.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Повне додаткове рішення суду складено 16 грудня 2024 року.
Суддя Н. С. Бабич