Провадження № 22-ц/811/1929/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Четверта Львівська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Урумова Жанна Михайлівна про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт посвідчений Четвертою львівською державною нотаріальною конторою 11.08.2008 ВКМ №205900.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 березня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Четверта львівська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Урумова Жанна Михайлівна про визнання заповіту недійсним закрито.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 гр. ОСОБА_2 прийняв, особисто подавши приватному нотаріусу Урумовій Ж.М. 11.06.2016 заяву про прийняття спадщини, на підставі якої відкрито спадкову справу за №02/2016 щодо майна померлої. До складу спадкового майна входить 23/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначена частина будинку належала її сестрі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на 23/50 ідеальних частин будинку від 10.09.2003. Заявляє, що такий заповіт не могла з власної волі підписати її сестра. Додатково повідомляє, що вона важко хворіла, мала цукровий діабет, хворі нирки та склероз, була малорухома, її доглядала весь час позивачка. ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила. Вважає, що зазначені дії явно носять протиправний та злочинний характер. Судом першої інстанції не було належним чином розглянуто її позовну заяву та не дано можливості надати суду додаткових пояснень та доказів, в зв`язку з чим було явно винесено помилкове судове рішення.

Просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам повністю відповідає.

З матеріалів справи убачається, що позивач раніше вже зверталася з позовною вимогою про визнання недійсним заповіту, посвідченого Четвертою львівською державною нотаріальною конторою 11.08.2008 ВКМ №205900, яка була заявлена до того самого відповідача і з тих самих підстав.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26.10.2018 у справі №441/170/17, яке набрало законної сили, в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним заповіту відмовлено за безпідставністю.

Відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року

у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України»,

а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження

№ 14-225цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами».

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним заповіту у справі № 441/170/17 та у справі, яка розглядається є тотожними, оскільки повністю збігаються сторони, предмет і підстави позовів, а це в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України виключає можливість повторного розгляду. Відтак, провадження у справі підлягає закриттю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 16.12.2024

Головуючий

Судді