КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2022 року, ухвалені під головуванням судді Фролової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги позову мотивує тим, що 03 червня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 83855, відповідно до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 невиплачені у строк грошові кошти у сумі 64 462,85 гривень та 50,00 гривень за вчинення виконавчого напису на користь ТОВ "Вердикт Капітал", якому ТОВ "ІНФІНАНС" відступлено право вимоги за Кредитним договором № від 12 жовтня 2018 року, укладеним між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_1 ..

Позивач уважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Вказує, що право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати заборгованість, що має бути безспірною.

З посиланням на пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" вказує, що для одержання виконавчого напису подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За пунктом 2 вказаної постанови подається засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, відміткою про непогашення заборгованості.

Таким чином, у нотаріуса були відсутні правові підстави на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є.М. від 03 червня 2021 року за реєстровим номером 83855 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 64 462,85 гривень та 50,00 гривень за вчинення виконавчого напису.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис №83855 від 03 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227,00 грн.

Додатковим рішенням від 23 грудня 2022 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - Гузь Т.О. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус КМНО Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал`на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Не погодившись з ухваленими рішеннями, ТОВ "Вердикт Капітал" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на формальний розгляд справи судом першої інстанції.

Вказує, що за час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не отримував жодного процесуального документу, ані ухвали про відкриття провадження у справі, ані позовної заяви з додатками, ані заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вказує, що ураховуючи те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу не були направлені іншому учаснику справи, були відсутні підстави для їх стягнення.

Звертає увагу, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Окрім цього, додаткове рішення у справі ухвалюється, якщо стороною були заявлено, але при ухваленні рішення, не вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказує, що згідно підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо, водночас, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року.

Вказує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Уважає, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Зазначає, що метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником, а відкриття провадження у судовій справі відбувається у зв`язку із наявністю спору між сторонами, як правило, щодо існування заборгованості або з приводу її розміру та/або розміру штрафних санкцій. Під час судового розгляду справи позивач має довести, а суд встановити факт існування заборгованості, її розмір, право позивача на її стягнення.

Вказує, що позивачем не надано до суду доказів оплати витрат на правничу допомогу.

Уважає, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також і те, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності.

Звертає увагу, що представником позивача не було надано до судових дебатів доказів понесених витрат на надання правничої допомоги та у заяві про ухвалення додаткового рішення ним не наводяться поважні причини неподання таких доказів, у строки та в порядку, встановлені законом.

Посилається на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20 травня 2015 року по справі № 6-158цс15 та Верховного Суду, викладені у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, від 10 січня 2024 року у справі №285/5547/21.

Мотивуючи наведеним, просить суд заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року та додаткове рішення від 23 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову та у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В судове засідання учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомляли.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що стороною відповідача в порушення положень статей 76-81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування того, що Приватному нотаріусу КМНО Остапенку Є.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за Кредитним договором, як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час (за період з 12 жовтня 2018 року по 26 травня 2021 року).

Також суд вказав, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення уважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи не містять відомостей про отримання відповідачем (боржником) відповідного повідомлення.

Окрім того, суд першої інстанції вказав, що є неправомірним вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, суд вказав, що такі є підтвердженими та фактично сплаченими.

Вирішуючи питання за апеляційними скаргами, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року.

З матеріалів справи убачається, що 12 жовтня 2018 року між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №, предметом якого є надання в користування на умовах цього договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми "MoneyBOOM", а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 15-19).

03 червня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", якому ТОВ "ІНФІНАНС" відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №23082019 від 23 серпня 2019 року, за кредитним договором № від 12 жовтня 2018 року, укладеним між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 за період з 12 жовтня 2018 року по 26 травня 2021 року включно суму у розмірі 10 000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 54 462,85 гривень - заборгованість за нарахованим та несплаченим процентам та комісією; 50,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису, а всього 64 512,85 гривень (а.с. 13).

10 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису №83855, виданого 03 червня 2021 року (а.с. 20-22).

10 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 23-25).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині належного повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно частини 10 статті 128 ЦПК України судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.

З матеріалів справи установлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, у справі призначено судове засідання на 18 квітня 2022 року (а.с. 51-52).

Згідно даних довідки від 18 квітня 2022 року, складеної секретарем судового засідання, справу знято із складу розгляду справ. Наступне судове засідання призначено на 24 жовтня 2022 року (а.с. 57).

На виконання вимог статті 128 ЦПК України судом першої інстанції сформовано судові повістки учасникам справи (а.с. 58-61).

Згідно відомостей, наданих канцелярією Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року, судові повістки адресовані, зокрема, ОСОБА_1 , приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику В.Л., ТОВ "Вердикт Капітал", приватному нотаріусу КМНО Остапенко Є.М., повернуто без виконання через відсутність фінансування (а.с. 62).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять відомостей про повідомлення відповідача про розгляд справи, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині, відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Оскільки додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти, тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, відтак у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що: «оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Установлено, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 03 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Матеріали цивільної справи не містять відомостей про те, що договір позики від 12 жовтня 2018 року був посвідчений нотаріально, відтак такий не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не спростував доводи позивача щодо безспірності розміру стягнутої за спірним виконавчим написом заборгованості, не надав жодного документу, що підтверджував би розмір заявленої заборгованості.

За установлених обставин, позовні вимоги про визнання виконавчого напису № 83855 від 03 червня 2021 року, вчиненого Приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем до позовної заяви додано: копію угоди на представництво інтересів у цивільній справі; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; інформацію із сайту Національної асоціації адвокатів України; розрахунок суми фіксованого гонорару за надання правничої допомоги у цивільній справі.

Відповідно до даних угоди №232475 від 19 серпня 2021 року, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Гузь Т.О., убачається, що предметом угоди є представництво інтересів в органах державної влади, підприємствах, установах незалежно від форми власності, суді першої інстанції.

Розмір оплати визначено 10 000,00 гривень (а.с. 27-28).

Відповідно до даних розрахунку суми фіксованого гонорару адвокатом Гузь Т.О. надано правничу допомогу такого характеру:

- 19 серпня 2021 року / попередня консультація щодо захисту прав та законних інтересів / 750,00 гривень;

- 19 серпня 2021 року / підготовка аналітичної інформації із судової практики у аналогічних правовідносинах / 1000,00 гривень;

- 20 серпня 2021 року / складання та направлення до приватного виконавця Скрипник В.Л. адвокатського запиту щодо надання копій документів / 750,00 гривень;

- 20 серпня 2021 року / складання та направлення до ТОВ "Вердикт Капітал" адвокатського запиту щодо надання інформації та копій документів / 750,00 гривень;

- 20 серпня 2021 року / складання та направлення адвокатського запиту до приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є.М. щодо надання копій документів / 750,00 гривень;

- 08 вересня 2021 року / складання та направлення до Шевченківського районного суду міста Києва позовної заяви про визнання виконачого напису таким, що не підлягає виконанню з додатковами / 2000,00 гривень;

- 08 вересня 2021 року / складання та направлення до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про витребування доказів у ТОВ "Вердикт Капітал" з додатками / 1000,00 гривень;

- 08 вересня 2021 року / складання та направлення до Шевченківського районного суду міста Києва клопотання про витребування доказів у приватного нотаріуса КМНО Остапенко Є.М. з додатками / 1000,00 гривень;

- 08 вересня 2021 року / складання та направлення до Шевченківського районного міста Києва заяви про забезпечення позову з додатками / 1000,00 гривень (а.с. 31)

На підтвердження факту оплати послуг адвокатом Гузь Т.О. надано довідку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10 000 гривень.

Посилання скаржника на правові висновки Верховоного Суду, викладені у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, колегія суддів відхиляє, оскільки у справі що переглядається апеляційним судом, докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу були додані до позовної заяви.

Натомість, у справі №285/5547/21 Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат у разі відсутності обґрунтування поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених стороною судових витрат, до закінчення судових дебатів.

Відтак, висновки Верховоного Суду, викладені у справі №285/5547/21 не можуть бути застосовані до обставин цієї справи.

Окрім цього, з наведених вище обставин колегія суддів відхиляє доводи скаржника в частині не зазначення позивачем поважності неподання доказів понесених витрат до судових дебатів, оскільки такі не ґрунтуються на матеріалах справи та установлених фактичних обставинах.

Доводи скаржника щодо відсутності доказів оплати правничих послуг, як на підставу відмови у стягненні витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про таке.

Для визначення суми відшкодування суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини цієї справи.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

У пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначено "не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність".

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

За установлених обставин, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду та застосувавши відповідні норми процесуального права, колегія суддів, врахувавши складність справи та виконані роботи, предмет та підстави позову, критерії обґрунтованості та пропорційності витрат позивача робить висновок, що обґрунтований та справедливий розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які підлягають стягнення із відповідача, становить 5 000,00 гривень.

Відтак, з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягає стягненню 5 000,00 гривень.

За подачу позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень, що підтверджується даними квитанції від 08 вересня 2021 року, а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227,00 грн (а.с. 7, 46 ).

Відтак, з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 у відповідності до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню 1135,00 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 83855 від 03 червня 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, в сумі 1135,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, 5 000,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова