Справа № 126/667/24
Провадження № 2/126/478/2024
"21" листопада 2024 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Гуцола В.І.
із секретарем Шевчуком С.П.
за участі представника третьої особи служби у справах дітей
Бершадської міської ради Лелюк В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком та відібрання дітей від матері,
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей з тих підстав, що як стверджує, що 03.10.2006 вони з відповідачем уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 27. 22.10.2018 за справою № 126/2047/18 їх шлюб розірвано за позовом відповідача. Від їх подружнього життя у них є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні та вихованні. Вона разом з дітьми проживають в Польщі та вона займається доглядом дітей та їх утриманням, потребує матеріальної допомоги від відповідача. У зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду. Просить постановити рішення, яким стягувати аліменти з відповідача на її користь від дня подання позовної заяви до суду з ОСОБА_2 в частці 1/2 його доходу (заробітку) на утримання нею дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до їх повноліття, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги позивача не визнаються відповідачем та заперечуються в повному обсязі. Обставини. на які вказує позивач, відповідачем не визнаються та не погоджуються в повному обсязі, відповідач повністю не погоджується з правовою оцінкою обставин, наданих позивачем. Позовні вимоги позивача не грунтуються на законі, вони не обгрунтовані належними та допустимими доказами. Докази, надані позивачем до позовної заяви містять неактуальну та недостовірну інформацію. Крім того, надані докази не доводять та не обгрунтовують правомірність вимог позивача, а саме: діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають з ним та мають визначене зареєстроване місце проживання саме з батьком. В даний час він виконує свій обов`язок по захисту батьківщини та перебуває на службі в ЗСУ - військова частина НОМЕР_1 , у зв`язку з чим тимчасово діти перебували на догляді у баби ОСОБА_5 (його матері). Мати дітей ОСОБА_1 самовільно, без його дозволу вивезла дітей до Польщі, таким чином порушивши закон - порушила ст. 162 СК України. Мати дітей ОСОБА_1 не має самостійного доходу, не працює, у зв`язку з чим діти не можуть бути передані матері, яка не має самостійного доходу відповідно до ч.2 ст. 161 СК України. Справа про стягнення з нього аліментів підлягає зупиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 252 ЦПК України у зв`язку з перебуванням відповідача на військовій службі.
ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком та відібрання дітей від матері з тих підстав, що як стверджує, що шлюб між ним та ОСОБА_1 розірваний згідно з рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 22.10.2018 у справі № 126/2047/18. Слід звернути увагу, що основною причиною розірвання шлюбу було нехтування сімейними цінностями ОСОБА_1 , спричинення сварок, спричинення йому та дітям душевних страждань, що відображено у мотивувальній частині рішення суду. Після розірвання шлюбу діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали саме з батьком. Крім того, слід звернути увагу, що зареєстроване місце проживання дітей є саме з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дітей ОСОБА_1 проживає в Польщі, проте зміна місця проживання дітей та переїзд в іншу країну суперечить інтересам дітей, призведе до складнощів в адаптації, так як доньки навчаються саме в с. Війтівка та мають міцні соціальні зв`язки саме в с. Війтівка. Діти виявляють прихильність саме до батька та виявляють бажання проживати саме з батьком. Саме батько має сталий дохід і саме батько може створити всі необхідні умови для належного виховання доньок та їх розвитку. Між ним та відповідачкою склались неприязні стосунки. ОСОБА_1 проживає на даний час в Польщі та вимагає щоб діти проживали саме з нею, а не з батьком, внаслідок чого виникають конфлікти та сварки. Разом з цим, ОСОБА_1 не працює і не має власного житла та не зможе забезпечити належні умови розвитку дітей. Крім того, зміна місця проживання дітей порушить соціальні зв`язки дітей, адже діти навчаються та проживають в с. Війтівка, виявляють прихильність до батька та бажають в подальшому проживати саме з батьком. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи наведені ним доводи, вважає за доцільне визначити місце проживання дочок з батьком. Просить суд звернути увагу, що відповідачка не має власного житла та не має доходу, так як не працює і це є визначальною обставиною, оскільки дитина не може бути залишена проживати з тим з батьків, хто не може її навіть забезпечити. У відповідності до вимог ч.1 ст. 162 СК України суд зобов`язаний постановити рішення про негайне відібрання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_1 та повернення дітей за попереднім місцем проживання у зв`язку з тим, що мати дітей самовільно змінила місце проживання дітей, забравши їх з місця їх зареєстрованого проживання. Просить визначити місце проживання дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; постановити рішення у відповідності до вимог ч.1 ст. 162 СК України про негайне відібрання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_1 та повернення дітей за попереднім місцем проживання - проживання з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник позивача - зустрічного відповідача ОСОБА_1 адвокат Янчук В.М. надав заяву, в якій первісний позов підтримує, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.
Відповідач - зустрічний позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи служби у справах дітей Лелюк В.І. в судовому засіданні пояснила, що висновок служби у справах дітей про доцільність визначення місця проживання дітей разом з батьком неможливо надати, оскільки діти проживають за кордоном. Просить суд визначити місце проживання дітей разом з матір`ю.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач зустрічний позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення.
Щодо твердження відповідача - зустрічного позивача ОСОБА_2 про зупинення провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 252 ЦПК України у зв`язку з перебуванням його на військовій службі суд оцінює його критично, оскільки він не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджував цей факт, а саме виписку з наказу по особовому складу військової частини. Навпаки, в справі наявна довідка від 12.07.2024 за № 4699/1326/555 безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 07.06.2023 по 12,07.2023, з 13.08.2023 по 24.09.2023, з 24.10.2023 по 27.10.2023, з 01.11.2023 по 19.03.2024, з 31.03.2024 по 18.04.2024 брав участь у необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Оріхів, Пологівського району Запорізької області, н.п. Авдіївка, н.п. Бердичі Покровського району Донецької області. Тобто, на час розгляду справи на військовій службі він не перебуває, підстав для зупинення провадження в справі немає.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, та сторони не заперечують, що вони сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.10.2006, від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо добровільності цих обставин або добровільності їх визнання, ці обставини також підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .
Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 22.10.2018 у справі № 126/2047/18 шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований 03.10.2006 у Війтівській сільській раді Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 27 - розірвано.
Згідно довідки директора школи "Материнка" від 22.02.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається (тимчасово) з 01.09.2023 в УНЗ "Школа "Материнка" у Варшаві", який співпрацює з МУШ (м. Київ) у 11 класі.
Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У даній справі між позивачем - зустрічним відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем - зустрічним позивачем ОСОБА_2 виник спір з приводу утримання неповнолітніх дітей. Тобто, на даний час сторони не дійшли згоди із питання утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наполягаючи на його вирішенні в судовому порядку.
Відповідно до ч. ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Так, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з ч. 1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.
Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.
Відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги надані позивачем - зустрічним відповідачем докази, які підтверджують, що діти проживають разом з нею та вона займається їх вихованням.
Таким чином, право позивача - зустрічного відповідача на отримання аліментів на утримання спільних з відповідачем - зустрічним позивачем дітей підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача - зустрічного позивача коштів на їх утримання (аліментів).
Суд приймає до уваги те, що відповідач - зустрічний позивач ОСОБА_2 офіційно, згідно його тверджень, перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 16.04.2024 отримав травми (поранення, контузії, каліцтва), має підстави для надання йому статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни), що підтверджується довідкою від 12.07.2024 за № 4699/1326/555 безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України солдат ОСОБА_2 дійсно в період з 07.06.2023 по 12.07.2023, з 13.08.2023 по 24,09.2023, з 24.10.2023 по 27.10.2023, з 01.11.2023 по 19.03.2024, з 31.03.2024 по 18.04.2024 брав участь у необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Оріхів, Пологівського району Запорізької області, н.п. Авдіївка, н.п. Бердичі Покровського району Донецької області, а тому отримує регулярний дохід.
З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги чинного законодавства та надані сторонами докази, суд вважає, що з відповідача - зустрічного позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача - зустрічного відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.03.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття, в іншій частині слід відмовити.
Варто зазначити, що згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до ч.3 ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 14.03.2024, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на викладене необхідно стягнути з відповідача - зустрічного позивача ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком та відібрання дітей від матері суд виходить з наступного.
Як встановлено судом у даній справі, сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .
Згідно пояснень неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона на даний момент проживає зі своєю мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в Польщі. Бажає проживати з мамою, тому що біля неї вона почуває себе краще, безпечніше. Там вона ходить до приватної української школи, має багато друзів. В Польщі їй проживати комфортніше. З батьком проживати вона не хоче.
Відповідно до пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона бажає проживати з мамою ОСОБА_1 , тому що на даний момент вони проживають в Польщі і там разом з мамою вона почуває себе безпечніше і має більше можливостей, аніж би мала з батьком. Тому її бажання залишитись далі жити з мамою.
Відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом.
Проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч.3 ст. 160 СК України та положеннями ч.2 ст. 29 ЦК України.
У справі встановлено, що неповнолітнім дочкам сторін виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства, вони можуть вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків.
Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення ч.2 ст. 29 ЦК України та ч.3 ст. 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дітей, яким виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служби у справах дітей Бершадської міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком та відібрання дітей від матері необхідно відмовити повністю з вищенаведених підстав.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 29 ЦК України, ст.ст. 7, 79, 80, 141, 150, 155, 160, 161, 180-183 СК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на дітей - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.03.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В. І. Гуцол