ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 689/993/18

провадження № 61-15239св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ;

учасники справи за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору:

позивач - ОСОБА_3 ;

відповідачі: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; Ярмолинецька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Флиса Василя Володимировича на постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І. та додаткову постанову цього суду від 05 жовтня 2023 року

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувсядо суду з позовом, а в травні 2021 року подав заяву про зміну предмета позову, до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 19 липня 2008 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2015 року у справі № 689/2442/15-ц.

За час перебування у шлюбі сторони набули у спільну сумісну власність домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку і сараю. Це домоволодіння зареєстроване за позивачем, оскільки побудоване на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності.

Відповідачка користується домоволодінням сама, добровільно розділити його відмовляється, тому він позбавлений можливості використовувати житловий будинок для проживання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 з урахуванням змінених позовних вимог просив:

- визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку і сараю, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши в натурі в його особисту приватну власність 24/50 частини домоволодіння та в особисту приватну власність ОСОБА_4 - 26/50 частини домоволодіння відповідно до варіанту № 3 розподілу, який є додатком № 4 до висновку експерта від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26;

- стягнути з ОСОБА_4 на його користь 9 419 грн компенсації за відхилення в сторону зменшення від рівності часток домоволодіння.

У липні 2018 року ОСОБА_3 подала до суду позов, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Ярмолинецька селищна рада) про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності, визнання майна спільною сумісною власність, поділ майна.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що спірне домоволодіння вона будувала із своїм чоловіком - ОСОБА_5 , тому його поділ без врахування її частки та її інтересів буде протиправним.

Зокрема вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 01 травня 1989 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_6 , яка 19 липня 2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 .

Ще до укладення шлюбу ОСОБА_1 був власником земельної ділянки площею 0,1154 га по АДРЕСА_1 , на якій була самовільно побудована лише коробка будинку. Вона з чоловіком ОСОБА_5 заплатили штраф за самовільне будівництво, а потім вони разом з дочкою та її чоловіком ОСОБА_1 побудували на земельній ділянці будинок та сарай.

Всі внутрішні та зовнішні роботи в зазначеному будинку вона зробила з чоловіком своїми силами та за свої кошти. З 2010 року вона та її чоловік ОСОБА_5 були зареєстровані та фактично проживали в цьому житловому будинку, однак без їх згоди та без їх відома вказане домоволодіння протиправно було оформлено лише на ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила:

- визнати недійсним та скасувати рішення Ярмолинецької селищної ради від 01 лютого 2010 року № 11 про передачу ОСОБА_1 у приватну власність домоволодіння АДРЕСА_1 , а також - свідоцтво про право власності серії САС № 959641 від 05 лютого 2010 року, видане Ярмолинецькою селищною радою;

- визнати зазначене домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, в тому числі, як за спадкоємцем після смерті чоловіка - ОСОБА_5 ;

- виділити в натурі в їй особисту приватну власність 49/100 частин цього домоволодіння відповідно до варіанту № 2 розподілу житлового будинку для співвласника № 2, який є додатком № 3 до висновку експерта від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26;

- стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 3 700 грн з кожного як компенсацію за відхилення в сторону зменшення від рівності часток домоволодіння.

Протокольною ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 та залучено ОСОБА_3 до участі у справі третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входить житловий будинок загальною площею 242,7 кв. м та сарай площею 53 кв. м, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Проведено поділ майна, що є у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_1 24/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 3 розподілу житлового будинку для співвласника № 2, який є додатком № 4 до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26, а саме: літню кухню ІІ площею 25,1 кв. м, комору ІІІ.2 площею 26,74 кв. м, коридор 1-1 площею 20,4 кв. м, коридор 1-2.1 площею 4,82 кв. м, житлову кімнату 1-3.1 площею 18,45 кв. м, кухню 1-6.2 площею 13,7 кв. м, вбиральню 1-7 площею 1,9 кв. м, ванну 1-8 площею 4,8 кв. м, а всього - загальною площею 115,91 кв. м;

- виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_2 26/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 3 розподілу житлового будинку для співвласника № 2, який є додатком № 4 до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26, а саме: гараж І площею 28,3 кв. м, комору ІІІ.1 площею 26,46 кв. м, житлову кімнату 1-3.1 площею 15,51 кв. м, житлову кімнату 1-4.1 площею 12,46 кв. м, житлову кімнату 1-4.2 площею 6,6 кв. м, коридор 1-2.2 площею 9,1 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 15,8 кв. м, кухню 1-6.1 площею 7,98 кв. м, а всього - загальною площею 122,21 кв. м.

Припинено спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 9 419 грн за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі.

Відмовлено у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати в сумі 704,80 грн судового збору та 7 536 грн за проведення експертизи, а всього - 8 240,80 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 як об`єкт права власності було створено під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю.

Натомість ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме нею та за особисті кошти було здійснено будівництво зазначеного житлового будинку. Надані ОСОБА_3 товарні чеки на придбання матеріалів можуть бути предметом доказування у справі про відшкодування вартості будівельних матеріалів, тобто вказане не свідчить про набуття останньою права власності на частину у домоволодінні.

Крім того, в ході судового розгляду не було встановлено та підтверджено відповідними доказами, що ОСОБА_1 як власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій знаходився об`єкт незавершеного будівництва, надавав згоду ОСОБА_3 на будівництво спірного житлового будинку.

Тому позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

При поділі майна, що є у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд взяв до уваги висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26 та запропонований експертом варіант № 3 поділу домоволодіння, на якому наполягав позивач ОСОБА_1 . При цьому суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала проти такого варіанту розподілу вказаного домоволодіння, підтвердила можливість сплатити відповідну компенсацію за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яцишина А. О. задоволено.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 травня 2023 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 , в частині припинення права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації за відхилення від рівності часток, ухвалено в цих частинах нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 травня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат за проведення експертизи змінено, зменшивши суму цих витрат до 2 512 грн.

В іншій частині рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 травня 2023 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 931 грн судового збору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, щорішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному порядку представником ОСОБА_2 - адвокатом Яцишиним А. О. лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу домоволодіння, припинення права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації за відхилення від рівності часток, тому переглядалося апеляційним судом тільки в цих частинах.

Умовою поділу майна може бути не лише технічна можливість відокремлення приміщень в окремі площі, які мають бути ізольовані одна від одної, а й технічна можливість відокремлення системи життєзабезпечення (електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання, опалення) для кожного з ізольованих приміщень.

Разом з тим, будівельні роботи, зазначені у варіанті № 2, на якому наполягає сторона відповідача, а також у варіанті № 3, на якому наполягає позивач, висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26, передбачається втручання в несучі конструкції, однак рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на перепланування ні позивачем, ні відповідачем до суду не надавалося.

Крім того, питання наявності технічної можливості проведення робіт з роз`єднання електромереж, газових мереж, водомереж, опалення повинно вирішуватися спеціалізованою проєктною організацією при замовленні проєкту переобладнання і відокремлення.

Із зазначеного питання ні позивач, ні відповідач не звертались до спеціалізованої проєктної організації та не надали доказів технічної можливості проведення робіт з роз`єднання електромереж, газових мереж, водомереж.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що вирішення спору щодо поділу житлового будинку без наявності дозволу на виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції, дозволів компетентних організацій та відповідних проєктів по відокремленню інженерних комунікацій та встановлення автономних систем електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання та водовідведення для кожного співвласника може створити загрозу для життя і здоров`я власників будинку, цілісності об`єкту нерухомості, порушення будівельних норм і правил.

Крім того, за змістом позовних вимог ОСОБА_1 просив здійснити поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку та господарської споруди - сараю. Однак вказана господарська споруда не була врахована судом при вирішенні питання про поділ майна в натурі.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя), витрати за проведення експертизи, які стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , слід зменшити до 2 512 грн (7 536 : 3 питання), відповідно рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення таких витрат підлягає зміні.

18 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яцишин А. О. подав до апеляційного суду заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Яцишина А. О. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 довела надання їй професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції адвокатом Яцишиним А. О. і витрати за ці послуги в сумі 15 000 грн підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

При цьому апеляційний суд зазначив, що наявність лише усних заперечень представника позивача проти заяви про відшкодування судових витрат, за відсутності доказів неспівмірності заявлених стороною витрат на правову допомогу або завищення їх розміру, не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу. Тому, з урахуванням пункту 3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, у розмірі 7 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Флис В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватипостанову Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року та додаткову постанову цього суду від 05 жовтня 2023 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15, від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16, від 29 вересня 2019 року у справі № 286/3653/18 тощо, а також - не дослідив зібрані у справі докази.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Ярмолинецького районного суду Хмельницької області.

14 листопада 2023 року справа № 689/993/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Флиса В. В. мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові неправильно застосував положення статей 364, 365, 367 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не вирішив спір по суті, а залишив права та обов`язки сторін без урегулювання.

Апеляційний суд не врахував, що залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не є вирішенням спору по суті, тобто є неефективним, і такий підхід не відповідає закріпленим у статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) засадам розумності й добросовісності.

Задовольнивши апеляційну скаргу повністю, а не частково, скасувавши рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу домоволодіння, в частині припинення права спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації за відхилення від рівності часток, та ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд не звернув увагу на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині обраного варіанту поділу домоволодіння та в цій частині ухвалити нове рішення про поділ майна відповідно до варіанту № 2 розподілу житлового будинку, який є додатком № 3 до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26. Тобто в апеляційній скарзі відповідачка не заперечувала щодо можливості поділу будинку, підтримувала необхідність його поділу та погоджувався на виплату компенсації, однак наполягала лише на іншому варіанті поділу будинку.

За таких обставин, оскільки постанова Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, то додаткова постанова апеляційного суду також підлягає скасуванню.

Крім того, на виконання вимог частини третьої статті 137 ЦПК України стороною відповідача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, який відповідно до статті 134 України мали бути подані разом із першою заявою по суті спору, тобто в даному випадку разом з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Також сторона відповідача не надала жодного підтвердження, що витрати на правову допомогу сплачені адвокату, тому розмір заявлених в суді апеляційної інстанції витрат на правову допомогу є завищеним, недоведеним та таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

В грудні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яцишин А. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення апеляційного суду - без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За договором купівлі продажу земельної ділянки від 10 березня 2006 року ОСОБА_1 набув у приватну власність земельну ділянку площею 0,1154 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №131102, виданим 23 березня 2006 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23, кадастровий номер земельної ділянки :01:014:0036 (т.1 а.с.9).

На вищевказаній земельній ділянці знаходився об`єкт незавершеного будівництва - частина спірного житлового будинку, зокрема були вимурувані стіни підвального приміщення та першого поверху. Ця обставина була визнана сторонами в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції.

З 19 липня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2015 року у справі № 689/2442/15-ц (т.1 а.с.8).

Відповідно до акта готовності об`єкта до експлуатації, який був виготовлений на замовлення ОСОБА_1 , станом на жовтень 2009 року індивідуальний житловий будинок та господарська споруда (нове будівництво) по АДРЕСА_1 , вважалися закінченими будівництвом об`єктами готовими до експлуатації (т.1 а.с.181-183).

На підставі вказаного акта готовності об`єкта до експлуатації інспекцією ДАБК у Хмельницькій області Усову С. В. було видано свідоцтво № 897 про відповідність збудованого об`єкта проєктній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, а саме: індивідуального житлового будинку та господарської споруди (нове будівництво) по АДРЕСА_1 (загальна площа будинку 242,70 кв. м, господарської споруди 53,0 кв. м) (т.1 а.с.180).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради від 01 лютого 2010 року № 11 «Про оформлення права власності» було вирішено оформити право власності на житловий будинок, розташований на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (т.1 а.с.178, 179).

05 лютого 2010 року було здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 29626420, частка власності 1/1, що підтверджується свідоцтвом про право власності САС № 959641 від 05 лютого 2010 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна (т.1 а.с.10, 11).

Враховуючи викладене, судами попередніх інстанцій було встановлено, що спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 як об`єкт права власності було створене під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Флиса В. В. ухвалою від 04 жовтня 2018 року призначив у справі судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручив експертам Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1 а.с.67).

За результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи експертом Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26, згідно з яким ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи складає 962 761 грн.

Цим же висновком були визначені три варіанти поділу в натурі житлового будинку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з відхилянням від часток сторін визначених в 1/2 частині з подальшим переобладнанням в ізольоване житло.

За варіантом № 3, який є додатком № 4 до висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26 запропоновано співвласникам виділити 24/50 (48%) та 26/50 (52%) частин житлового будинку відповідно.

Співвласнику № 2 можливо виділити в натурі: літню кухню ІІ площею 25,1 кв. м; комору ІІІ.2 площею 26,74 кв. м; коридор 1-1 площею 20,4 кв. м; коридор 1-2.1 площею 4,82 кв. м; житлову кімнату 1-3.1 площею 18,45 кв. м; кухню 1-6.2 площею 13,7 кв. м; вбиральню 1-7 площею 1,9 кв. м; ванну 1-8 площею 4,8 кв. м, а всього загальною площею 115,91 кв. м.

Співвласнику № 1 можливо виділити в натурі: гараж І площею 28,3 кв. м; комору ІІІ.2 площею 26,46 кв. м; житлову кімнату 1-3.1 площею 15,51 кв. м; житлову кімнату 1-4.1 площею 12,46 кв. м; житлову кімнату 1-4.2 площею 6,6 кв. м; коридор 1-2.2 площею 9,1 кв. м; житлову кімнату 1-5 площею 15,8 кв. м; кухню 1-6.1 площею 7,98 кв. м; а всього загальною площею 122,21 кв. м зі стягненням грошової компенсації за відхилення від рівності часток у житловому будинку при поділі в сумі 9 419 грн.

У висновку експерт зазначив, що для забезпечення ізольованого користування квартирами, для влаштування яких співвласникам виділяються приміщення в житловому будинку мають бути проведені ремонтно-будівельні роботи, зокрема: облаштування міжквартирної перегородки, співвласнику № 1: влаштування перегородки для утворення приміщень кухні та коридору, влаштування дверного прорізу між приміщеннями 1-4.2, 1-4.1 та для освітлення даного приміщення влаштування віконного прорізу, для доступу до приміщення 1-3.1 влаштування дверного прорізу між приміщеннями 1-3, 1-4.2, в приміщенні 1-3 влаштування віконного прорізу, для доступу до приміщення 1-2.2 влаштування дверного прорізу між приміщеннями 1-3.3; 1-2.2; замурування дверного прорізу між приміщеннями 1-2.2; 1-4.1; для доступу в приміщення 1-6.1 влаштування дверного прорізу між приміщеннями 1-6.1; 1-2.2; співвласнику № 2: для доступу в приміщення ІІ влаштування дверного прорізу замість віконного прорізу; для доступу в приміщення ІІІ.2 влаштування дверного прорізу між приміщеннями ІІ:ІІІ.2

При цьому ізольовані квартири в житловому будинку, приміщення для влаштування яких виділяються, згідно вимог діючих нормативних документів, чинних в галузі будівництва, повинні або можуть бути забезпечені інженерним устаткуванням: автономною системою електропостачання, автономною системою газопостачання, автономною системою опалення, автономною системою водопостачання, автономною системою водовідведення. Вартість і точний перелік робіт по зміні об`ємно-планувального рішення кожної квартири в житловому будинку, а також вартість по влаштуванню та переобладнанню систем інженерного устаткування, може бути встановлена у відповідності з вимогами нормативної документації і залежить від прийнятих рішень, які обумовлюються розробленою і погодженою у встановленому законом порядку проєктно-кошторисною документацією (т.1 а.с.80-109).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Флиса В. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У частині другій статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15, від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16, від 29 вересня 2019 року у справі № 286/3653/18, на які послався заявник в касаційній скарзі.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26 експертом підтверджена можливість поділу в натурі житлового будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з відхиленням від часток сторін, визначених в 1/2 частині, та подальшим переобладнанням в ізольоване житло.

При цьому ізольовані приміщення в житловому будинку повинні або можуть бути забезпечені інженерним устаткуванням: автономною системою електропостачання, автономною системою газопостачання, автономною системою опалення, автономною системою водопостачання, автономною системою водовідведення.

Також, для забезпечення ізольованого користування квартирами мають бути проведені ремонтно-будівельні роботи, зокрема влаштування міжквартирної та інших перегородок, влаштування одних і замурування інших дверних та віконних прорізів.

Отже, встановивши, що поділ між сторонами в натурі житлового будинку можливий лише за умови перепланування будинку шляхом втручання у несучі конструкції будинку та інженерні мережі загального користування, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі, оскільки матеріали справи не містять дозволу на виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції, дозволів компетентних організацій та відповідних проєктів по відокремленню інженерних комунікацій та встановлення автономних систем електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання та водовідведення для кожного співвласника.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справ (частина третя статті 49 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 скористався своїм правом та 04 травня 2021 року звернулася до суду першої інстанції із заявою про зміну предмета позову шляхом збільшення позовних вимог, в якій просив здійснити поділ спільного майна подружжя відповідно до варіанту № 3 розподілу, який є додатком № 4 до висновку експерта від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26.

Отже, з урахуванням вищевказаної заяви, предметом позову ОСОБА_1 були вимоги про поділ всього домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого входить як будинок, так і господарська споруда.

З огляду на те, що судом першої інстанції не вирішено питання про поділ вищевказаної господарської споруди, яка входить до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 , і питання можливості поділу її в натурі між подружжям не досліджувалося під час проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 19 квітня 2021 року № 2925/2926/19-26, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зроблено правовий висновок про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Згідно з правовими висновками, викладеними в додаткових постановах Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 873/244/21, від 19 липня 2022 року у справі № 910/6807/21, від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Крім того, за змістом постанови від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу, апеляційний суд виходив з того, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Яцишина А. О. зазначала, що очікує понести судові витрати у розмірі 15 000 грн. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду 13 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яцишин А. О. зробив заяву про подання доказів понесених витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження в строки передбачені статтею 141 ЦПК України після ухвалення рішення судом.

18 вересня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представник ОСОБА_2 - адвокат Яцишин А. О. про ухвалення додаткового судового рішення в цій справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. До заяви було додано договір про надання правничої (правової) допомоги від 13 червня 2023 року № 1-06/23, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Яцишиним А. О., акт про надання правової допомоги від 15 вересня 2023 року, рахунок від 15 вересня 2023 року № 1-09/23.

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 13 червня 2023 року № 1-06/23, замовник доручає, а виконавець покладає на себе надання правової допомоги - комплексу юридичних послуг щодо представлення інтересів замовника у судовій справі № 689/993/18 у суді апеляційної інстанції. До складу яких входять надання консультацій, складання відповідних процесуальних документів (запитів, позовних заяв, заяв, клопотань, скарг, тощо), представництво інтересів замовника в судах будь-якої інстанції та спеціалізації, в правоохоронних органах, в органах державної виконавчої служби, органах державної влади та їх управліннях, у всіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності підпорядкування, перед фізичними особами, а також надання інших юридичних послуг та/або вчинення інших юридично значимих дій необхідних для виконання поставлених замовником завдань та на виконання даного Договору.

Обсяг на вартість послуг (робіт) виконавця (гонорар) за даним договором визначається в актах про надання правової допомоги (юридичних послуг) та виконаних робіт (пункт 3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 13 червня 2023 року № 1-06/23).

Оплата наданих послуг здійснюється замовником протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання акут про надання правової допомоги (юридичних послуг) та виконаних робіт в безготівковому або готівковому порядку (пункт 3.2 договору про надання правничої (правової) допомоги від 13 червня 2023 року № 1-06/23).

Згідно з актом про надання правової допомоги від 15 вересня 2023 року виконавець надав, а замовник прийняв надану йому правову допомогу (комплекс платних юридичних послуг), пов?язану із представництвом та захистом інтересів замовника у справі № 689/993/18. Претензій до змісту та якості наданої йому правової допомоги у замовника не має. Загальна вартість правової допомоги виконавця за домовленістю сторін становить 15 000 грн.

Таким чином, належним чином оцінивши надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума 7 000 грн.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15, від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16, від 29 вересня 2019 року у справі № 286/3653/18 тощо, є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях апеляційного суду, питання обґрунтованості висновків цього суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Флиса Василя Володимировича залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року та додаткову постанову цього суду від 05 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович