Справа №613/1659/24 Провадження № 2/613/701/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді - Харченка С.М., за участю секретаря судового засідання Мізяк М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Богодухові в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79746 виданий 23.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Стягнути з відповідача судовий збір та витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 14 000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 22.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем було відкрите виконавче провадження №63972420 по стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 60898,81 грн. Виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису №79746 виданого 23.10.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем. Вважає, що виконавчий напис №79746 виданий 23.10.2020 року, вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного напису. Також зазначає, що на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та не чинним нормативним актом, а саме пунктом 2 розділу другого Постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року.

При цьому зазначає, що згідно з підпунктом 3.1 Порядку №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Порядку №296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 №1172.Застосування нотаріусом під час вчинення виконавчого напису пункту 2 другого розділу Постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розліду ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінстерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 визнана незаконною та не чинною Постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та нечинним нормативним актом, а саме пунктом 2 розділу Постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року.

Враховуючи все вищевикладене, позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис №79746, виданий 23.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №63972420, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем на підставі виконавчого напису №79746 від 23.10.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованості в загальному розмірі 60898,81 грн., до вирішення спору по суті.

Ухвалою суду від 8 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13 листопада 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням здійснювати розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Причини неявки суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч.7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву.

Треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їх представників за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до таких висновків.

У ст.ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1,3 гл. 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з пп. 1.1 п. 1 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 п. 1 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік).

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого п. 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з пп. 2.1 п. 2 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

У даній справі судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було видано виконавчий напис №79746 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованості у загальному розмірі 60 898, 81 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. від 22 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження №63972420 з примусового виконання виконавчого напису №79746, виданого 23.10.2020 приватним нотаріусом на користь Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованості в розмірі 60898,81 грн.

Позивач стверджує, що згідно з підпунктом 3.1 Порядку №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Порядку №296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 №1172. Застосування нотаріусом під час вчинення виконавчого напису пункту 2 другого розділу Постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року є порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розліду ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінстерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 визнана незаконною та не чинною Постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, на час вчинення оспорюваної нотаріальної дії вчинення виконавчого напису, нотаріус керувався незаконним та нечинним нормативним актом, а саме пунктом 2 розділу Постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року.Враховуючи вищевикладене, є достатні правові підстави вважати виконавчий напис №79746, виданий 23.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

При цьому слід зазначити, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду №201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року .

Згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, нотаріусу, окрім іншого, повинні бути надані оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Відповідач у свою чергу на спростування доводів позивача не надав суду доказів того, що дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем такого розміру, який зазначено у виконавчому написі.

Також матеріалами справи не підтверджено отримання позивачем будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача чи приватного нотаріуса.

Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, між сторонами існував та існує не вирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

У зв`язку з наведеним, заборгованість по кредиту має спірний характер, а виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №79746, вчинений 23.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд також зазначає, що за ухвалою від 25.09.2024 р. було зупинено стягнення у виконавчому провадженні №63972420, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександром Валентиновичем на підставі виконавчого напису №79746 від 23.10.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованості в загальному розмірі 60898,81 грн., до вирішення спору по суті.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В рамках даної цивільної справи такого клопотання не заявлялось.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 1226,20 грн. та за подання заяви про забезпечення позову 620,60 грн. У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1846,80 грн.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Як встановлено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

До матеріалів справи долучено договір №26082402 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 26.08.2024 року та акт приймання-передачі наданих послуг №26082402 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги №26082402 від 12 вересня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплатила «ЦЕНТРУ ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ» за юридичні послуги кошти у розмірі 14 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи категорію та складність справи, характер та обсяг наданих адвокатом послуг, які фактично складаються лише з підготовки позовної заяви до суду, принцип розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне стягнути з АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. В задоволенні решти вимог відмовити.

Керуючись ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.14, 34, 39, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» ст.ст. 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79746, вчинений 23.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості у розмірі 60 898 грн. 81 коп. на користь АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (01033 м.Київ вул.Жилянська, буд.32 ).

Стягнути з Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО » на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 1846 (одна тисяча вісімсот сорок шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», місце знаходження: 01033 м.Київ вул.Жилянська, буд.32.

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, місцезнаходження: 10008 м.Житомир вул.Велика Бердичівська, буд.35.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, місцезнаходження: 61001 м.Харків пров.Поштовий, буд.5, пов.5

СУДДЯ