Справа № 490/1000/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Горбань М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі: 20000 доларів США - основного боргу; 669 доларів США - 3% річних за порушення строків виконання зобов`язання, що загалом еквівалентно 755836грн, судові витрати у розмірі 8095,16 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.02.2023 року відкрито провадження у справі.

У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляду справи без його участі, просив позов задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.07.2021 року ОСОБА_2 отримав від позивача 2 200 доларів США, що на момент отримання коштів становило 20 000 доларів США та зобов`язався повернути ці кошти до 20.12.2021 року. Зазначене підтверджується оригіналом розписки, яка наявна в матеріалах справи.

Дотепер, відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, суму заборгованості не повернув.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

За приписами частини другої статті 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

З аналізу наведених норм слідує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, слід з`ясувати справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Як вбачається, зі змісту розписки, що відповідач ОСОБА_2 09.07.2021 року отримав у позивача позику в іноземній валюті (20000 доларів США) та зобов`язався повернути їх до 20.12.2021 року.

Однак доказів того, що відповідач виконав взяте на себе зобов`язання та повернув позивачу кошти в обумовлені строки в повному обсязі, відсутні. Зазначене підтверджується і тим, що оригінал розписки відповідача знаходиться у позивача, яка була надана ним до суду.

За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 20000 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача слід стягнути суму боргу саме в іноземній валюті (доларах США), оскільки у такій валюті була отримана позивача відповідачем. Таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові №723/304/16-ц від 23 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір відсотків, нарахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме 3% річних становить 669 доларів США.

Відповідач будь-яких заперечень стосовно наведеного позивачем розрахунку не надав. Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у розмірі 20000 доларів США з нього на користь позивача слід стягнути: 20000 доларів США - заборгованості за основною сумою боргу та 669 доларів США 3% річних за порушення строків виконання зобов`язання.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн, то слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частина друга статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України)

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано договір № 04 про надання правничих послуг від 30.01.2023 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Басараб Н.В., платіжний ордер № Р24АР24А780180084D5089 від 30.01.2023 року, звіт (акт) № 04 про надання послуг (виконаних робіт) від 01.02.2023 року.

Вивчиши матеріали справи, суд дійшов висновку що витрати позивача на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалістю розгляду справи.

Отже, у порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 15000 грн 00 коп. витрат на правовому допомогу.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 8095 грн 16 коп. (7558 грн 36 коп. за подання позовної заяви про стягнення коштів до суду та 536 грн. 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову).

Керуючись статтями 12, 13, 141, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20669 доларів США, з яких: сума боргу 20 000 (двадцять тисяч) доларів США; 669 (шістсот шістдесят дев`ять) доларів США - 3% річних за порушення строків виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 8095 грн 16 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.М. Шолох