СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Жовноватюк В.С., за участю секретаря Лопатюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Пилипчук В.Г. звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеним подання, у якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон до моменту виконання ним своїх зобов`язань.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що на виконанні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_1, до складу якого входить:

- виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №760/34634/19 від 25.09.2020, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 158295,00 грн сплаченої попередньо за товар суми, витрати пов`язані з проведенням експертного висновку в сумі 17069,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн;

- виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №760/10636/23 від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 89236,60 грн;

- виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №760/10636/23 від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн;

- виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №760/10636/23 від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 14576,24 грн.

26.11.2020 приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень НОМЕР_2, копію якої направлено боржнику до відома та на виконання.

30.11.2020 боржник отримав постанови про відкриття виконавчого провадження із ідентифікатором доступу, про що свідчить його підпис на повідомленні про отримання поштового відправлення №250.

Приватним виконавцем постановою НОМЕР_1 від 26 листопада 2020 року накладено арешт на грошові кошти боржника та встановлено, що боржник не має майна, на яке можна звернути стягнення.

Станом на 29 квітня 2024 року рішення суду не виконано, боржник на прийом до приватного виконавця не з`являвся та не надав жодних пояснень щодо причин невиконання рішення суду в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4 ст.441 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали подання, зазначає наступне.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_1, до складу якого входить: виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №760/34634/19 від 25.09.2020, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 158295,00 грн сплаченої попередньо за товар суми, витрати пов`язані з проведенням експертного висновку в сумі 17069,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн; виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №760/10636/23 від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 89236,60 грн; виконавче провадження НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №760/10636/23 від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073,60 грн; виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №760/10636/23 від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 14576,24 грн.

Станом на день звернення до суду, боржником борги не сплачено.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню у силу ст.81 ЦПК України.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, на думку приватного виконавця, стали ті обставини, що боржник рішення суду не виконує, вимоги приватного виконавця щодо явки на його прийом ігнорує.

Проте, невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Як вбачається із матеріалів подання, приватним виконавцем не надано суду докази вчинення всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Зокрема, доказів на підтвердження направлення і, відповідно, отримання боржником постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень та про арешт майна боржника, до матеріалів подання не долучено. У матеріалах подання міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом боржника, однак без опису вкладень, що унеможливлює встановити, що саме приватний виконавець направив боржнику.

Заявник вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Приватний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» ("Gochev v. Bulgaria" від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд також звертає увагу і на те, що приватним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків не доведений приватним виконавцем належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення подання. Керуючись ст.441 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.С. Жовноватюк