Провадження № 2-н/202/400/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

11 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю., ознайомившись із заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України»» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 про заборгованості за спожитий природний газ, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України»» звернулося з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1 .

У видачі судового наказу за цією заявою слід відмовити за наступних підстав:

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Правила загальної підсудності застосовуються до всіх справ позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК України встановлює інший вид підсудності.

Статтею 30 ЦПК України для окремих видів позовів встановлено виключну підсудність.

Так, відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 було викладено позицію, згідно з якою позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Крім того, в постанові від 16.02.2021 року по справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосувати під час вчинення позову інші норми, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені в статтях 2729 ГПК України. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Отже, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а саме з приводу будь-яких вимог, пов`язаних із правом особи на нерухоме майно чи об`єктом яких є нерухоме майно.

Як убачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, заявник просить стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак правовідносини між сторонами виникли з приводу утримання нерухомого майна, яке розташоване в Нижньодніпровському районі міста Дніпра.

Крім того, згідно з відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради боржник ОСОБА_1 з 14.02.2011 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, зазначена заява про видачу судового наказу Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська не підсудна.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Враховуючи вищенаведене, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України»» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО