Справа № 192/1861/24
Провадження № 2/192/588/24
Ухвала

Іменем України

24 жовтня 2024 року

Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Ковальчук Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановила:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 07 березня 2012 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 73, місце державної реєстрації Бабушкінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвалою судді від 25 вересня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків, а саме десять днів з дня отримання копії ухвали, шляхом подання позовної заяви у новій редакції.

Підставою для залишення позовної заяви без руху було те, що вона не відповідала вимогам п.п. 2, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, за змістом яких позовна заява повинна містити, серед іншого, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У позовній заяві було вказано, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, у позовній заяві вказано, що у позивачки та відповідача є спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка та дитина зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично вони вже тривалий час проживають за межами України. Позивачка посилається на те, що згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

При цьому до позовної додана копія витягу з Реєстру територіальної громади, згідно з яким позивачка зареєстрована за вказаною адресою. Разом з тим, жодних доказів, що разом з позивачкою проживає та перебуває на її утриманні дитина суду не було надано.

Також суду не було надано доказів домовленості подружжя про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд також звернув увагу, що, як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , відповідач є громадянином ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, передбачає визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Тобто, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України.

Згідно з матеріалами справи позивачка є громадянкою України, відповідач - громадянином Республіки Ірак.

У позовній заяві стверджується, що позивачка вже тривалий проживає за межами України, доказів місця проживання відповідача суду не було надано.

Не було надано суду доказів і того, що подружжя спільно проживало на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, подружжя не має спільного особистого закону, про те, чи обрало подружжя право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, суду не повідомлено та доказів також не надано.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається згідно зі статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача подав клопотання про усунення недоліків, у якому повідомляє, що відповідач проживає в Україні, його фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, якими саме доказами підтверджується фактичне місце проживання відповідача суд не повідомлено та таких доказів не надано.

Окрім того, суд не повідомлено якими доказами підтверджується, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, та не надано таких доказів, а також інших доказів, на підтвердження наявності обставин, які давали б підстави для розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивачки.

Таким чином, з огляду на те, що за результатами запитів суду встановити зареєстроване місце проживання відповідача або останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача не видалось можливим, зазначена у позовній заяві інформація про його зареєстроване місце проживання не знайшла свого підтвердження, інформація про місцезнаходження майна відповідача чи за останнє відоме зареєстроване його місце проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи), яка була б підтверджена відповідними доказами, у справі відсутня, доказів того, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, суду не надано, а, також, враховуючи, що позивачка є громадянкою України, наразі проживає за межами України, а відповідач є громадянином Республіки Ірак, підстав для висновку, що справа підсудна Солонянському районному суду Дніпропетровської області немає.

Окрім того, порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, передбачає визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Зважаючи на викладені обставини та законодавчі приписи, суд також не має можливості встановити підсудність справи іншому суду.

За таких обставин суд доходить висновку, що недоліки позовної заяви позивач усунув не повністю та вони перешкоджають визначенню підсудності справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки у встановлений судом строк позивач недоліки позовної заяви повністю не усунув, позову заяву потрібно повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

постановила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Ковальчук