Справа № 944/5954/19
Провадження №2/944/114/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Колтуна Ю.М.

при секретарі Романик Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути в рівних частках з відповідачів на його на користь 110 610,79 грн. завданої майнової шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.05.2019 приблизно о 20.00 годині у м.Львів-Брюховичі по вул.Незалежності України, неподалік від перехрестя з вул.Курортною, водій автомобіля марки Mercedes-Benz 420 р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 рухаючись у напрямку с.Бірки, на прямолінійній ділянці дороги не справився із керуванням автомобіля, що призвело до заносу, виїзду на зустрічне узбіччя з подальшим наїздом на перешкоди у вигляді дерева та металевої опори лінії електропередач. В результаті ДТП, водій та пасажир ОСОБА_5 отримали травми, від яких загинули на місці пригоди.

Відомості про вказану подію 19.05.2019 були внесені до ЄРДР за №0000446 та було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні За результатом якого прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного.

Позивач зазначив, що автомобіль Mercedes-Benz 420 р.н. НОМЕР_1 на праві власності належить йому та був переданий у тимчасове користування ОСОБА_4 згідно договору оренди, укладеного 11.05.2019.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz 420, р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 109 110,79 грн. Вартість вказаного автотоварознавчого дослідження згідно квитанції становить 1500,0грн. Відтак, остаточний розмір шкоди, яка була завдана ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яке сталося 18.05.2019, становить 110 610,79 грн.

Так, після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0915, площею 0,1593 га, розташована у с.Бірки, Яворівського району, Львівської області.

Як убачається з відповіді на адвокатський запит, наданої виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Яворівського району за №843 від 05.11.2019, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . За цією ж адресою згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб №955 від 04.10.2019 зареєстровані його батьки, які є спадкоємцями першої черги після смерті сина, а тому є належними відповідачами по даній справі.

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку вищевказаної земельної ділянки станом на 09.10.2019 вартість об`єкта оцінки становить 119 102,0 грн. Тому, в межах цієї суми і повинні відповідати спадкоємці за шкоду, завдану автомобілю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.10.2019 з вини ОСОБА_4 .

Справа поступила у провадження судді Кондратьєвої Н.А.

Ухвалою судді від 27.12.2019 відкрито спрощене судове провадження у справі та призначено судове засідання.

Через припинення судді ОСОБА_6 здійснення повноважень судді по відправленню правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду судді, відповідно до розпорядження керівника апарату №711 від 02.12.2021 справу повторно розподілено між суддями і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу її передано на розгляд судді Колтуну Ю.М.

13.12.2021 суддею Яворівського районного суду Львівської області Колтуном Ю.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження.

02.01.2022 у відповідь на запит суду надійшла спадкова справа померлого ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подав клопотання про слухання справи у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату і час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву на позов не скористалися.

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані у справі докази у сукупності, встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту повідомлення №04/2/5-1398-19 від 26.07.2019 в.о. начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області О.Квятковського адресованого ОСОБА_1 убачається, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.05.2019 у м.Львів-Брюховичі по вул. Незалежності України, в результаті якої загинули водій автомобіля «Mercedes-Benz 420» р. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та його пасажир ОСОБА_5 , 19.05.2019 СУ ГУ МВС України у Львівській області внесені відомості до ЄРДР за №0000466 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. За результатом проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Войценком А.І. 24.07.2019 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного.

Згідно з договору про тимчасове користування автомобілем від 11.05.2019, власник автомобіля Mercedes-BenzS 420, р.н. НОМЕР_1 , передав у тимчасове користування ОСОБА_4 на строк з 11.05.2019 по 13.05.2019 вказаний автомобіль; п. 5.1 вказаного договору передбачено, що орендар відповідає за схоронність орендованого автомобіля і у випадку втрати або ушкодження автомобіля в цей час зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві заподіяний збиток за свій рахунок. Розмір відшкодування визначається за згодою сторін.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 22.05.2019 у справі №461/3591/19 накладено арешт на автомобіль «Mercedes-Benz 420» р. н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить позивачу ОСОБА_1

20.06.2019 постановою слідчого ВРЗуСТ СГ ГУ НП у Львівській області Фальшовик М.В. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання його потерпілим та цивільним позивачем в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000446 від 19.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Згідно з висновку №7604 експертного автотоварознавчого дослідження по зверненню ОСОБА_1 , складеного 08.07.2019, проведеного експертом-автотоварознавцем Д.В.Холодцовим, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mercedes-BenzS 420, р.н. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 109 110,79 грн.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 169474920 від 05.06.2019, земельна ділянка з кадастровим номером :05:003:0915, площею 0,1593 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована у с.Бірки, Яворівського району, Львівської області, на праві приватно власності належить ОСОБА_4 .

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку вищевказаної земельної ділянки площею 0,1593 га з кадастровим номером :05:003:0915, проведеного оцінювачем ОСОБА_7 , вартість об`єкта оцінки становить 109 102,0 грн.

Як убачається з повідомлення виконавчого комітету Бірківської сільської ради Яворівського району від 05.11.2019 № 843, адресованого адвокату Цибуля І.Й. у відповідь на адвокатський запит, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, складеної Бірківською сільською радою Яворівського району Львівської області №955 від 04.10.2019, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: голова д/г ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 .

Судом установлено, що ОСОБА_1 пред`явив свої вимоги до спадкоємців шляхом направлення до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 претензії-вимоги про обов`язок спадкування від 31.10.2019 про відшкодування йому майнової шкоди, яка була завдана з результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.05.2019 з вини ОСОБА_4 в розмірі 110610,79 грн.

Аналогічну вимогу (претензію) про обов`язок спадкуваня позивачем направленно на адресу Яворівської державної нотаріальної контори.

Із змісту повідомлення завідувача Яворівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_10 убачається, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вимогою (претензією) ОСОБА_1 була відкрита спадкова справа №270/2019.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №270/2019, копія якої витребувана судом і приєднана до матеріалів справи, спадкоємці на майно померлого, в т.ч. і відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Яворівської державної нотаріальної контори Львівської області не подавали.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Стаття 13 ЄКПЛ вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно достатті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені устатті 1219 ЦК України (статті1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина другастатті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першоюстатті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ятастатті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третястатті 1296 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством.

У пункті 4.10 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відтак, ЦК України розмежовує поняття прийняття спадщини та реалізації спадкових прав. Зокрема, ЦК України не містить норму про обмеження строку на реалізацію спадкових прав, а також на звернення до суду за захистом порушеного спадкового права.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 по справі № 396/2046/18.

Відповідно до матеріалів копії спадкової справи №270/2019 до майна померлого ОСОБА_4 , свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось.

За змістом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до абз. 2 частини другої статті 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17 (провадження № 61-15559св18).

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі за № 495/9579/16-ц (провадження № 61-26346св18) зроблено висновок, що правовідносини, пов`язані з відкриттям спадщини не пов`язані з правом власності особи на майно, адже громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, а не на підставі її відкриття.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Отже, для встановлення кола спадкоємців необхідно перевірити матеріали спадкової справи та встановити, хто звертався із заявою про прийняття спадщини тощо. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2013 року у справі № 755/7730/16-ц (провадження № 61-2935св18)

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що позивачем не було надано суду доказів щодо видачі відповідачам свідоцтва про право на спадщину на спадкове майноє, чи взагалі доказів, що такі є носіями прав та обов`язків спадкодавця ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат у разі відмови у позові не передбачено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Колтун