Справа № 585/1345/24
Номер провадження 2/585/504/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Зубко К.В.,

Справа № 585/1345/24, провадження № 2/585/504/24

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку загального позовного провадження справу про стягнення заборгованості.

Представник позивача - Столітний Михайло Миколайович , який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1423361 від 17.08.2023,

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», представництво якого здійснює адвокат Столітний М.М., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41000 грн., понесених судових витрат на сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн. та понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 21.05.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4192961 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір) Договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року (далі Правила) та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 12500 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (20.06.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору).

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 12500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

18.06.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 688 грн 75 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 18.07.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

18.07.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7125 грн 00 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

18.08.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7362 грн 50 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

17.09.2021 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Надалі Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

25 травня 2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» , як фактором, було укладено Договір факторингу № 25-05/2022 (далі також Договір Факторингу) (Копія додається), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором (Витяг з реєстру боржників, щодо Відповідача додається).

На підставі укладеного Договору факторингу до ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 41000 грн.

Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 12500 грн - тіло кредиту та 28500 грн - нараховані проценти, всього - 41000 грн.

Добровільно відповідач боргу не сплачує, тому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача указану суму боргу.

Крім цього, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1071, 86 грн. та 3% річних - 229,15 грн., наводячи відповідний розрахунок в позові.

Станом на 15.03.2024 року заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: сума кредиту 12500 грн, сума процентів за користування кредитом - 28500 грн. всього 41000 грн.

Крім того, у зв`язку з розглядом даної справи в суді представник позивача зазначає, що позивач поніс наступні витрати: сплачений судовий збір 2147,20 (дві тисячі сто сорок сім) гривні 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп., які просить стягнути з відповідача на корить ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

У відзиві на позов відповідач зазначає, що заперечує проти позовної заяви. Позовні вимоги не обґрунтовані, оскільки після прийняття ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та внесення змін до Податкового кодексу України, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (п.18) позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України; кредитний договір укладено з недодержанням письмової форми, тому є нікчемним, позовна давність застосовується в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафів, пені), таким чином позивачем пропущений строк позовної давності до вимог про їх стягнення, строк дії кредитного договору - 30 днів, за умови пролонгації 120 днів, загалом 150 днів. Проценти були нараховані на період укладання договору, а не річні, тому само собою відпадає питання і про інфляційні витрати; умова договору щодо прав змінювати фіксовану процентну ставку в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3 ст. 1056-1 ЦК України), а згідно п.1.5.1 кредитного договору процентна ставка знижена і вона діє на період надання кредиту та трьох днів після закінчення строку договору або подовження договору споживачем. Ставка була змінена з 0,19 % на 1,9 %. Виходячи з цього,згідно її оплат, вона кредитору, нічого не винна; Згідно постанови Великої палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 роздруківка з сайту банку про умови та правила споживчого кредитування не може бути належним доказом в суді; не чіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача; були порушені Закони та постанови НБУ, якими керується позивач; нею було запропоновано оплату у розмірі 20% від доходу, в зв`язку з погіршенням фінансового становища, але компанія не прийняла її умови.; на даний час єдиний дохід її родини , яка складається з неї та двох її неповнолітніх дітей, складає 12000 грн. З них вона витрачає на проїзд до роботи 2300-2500 грн. (в залежності від кількості робочих днів в місяці). На утримання дітей, якщо брати прожитковий мінімум без інших витрат у неї йде: до 6 років - 2 563 грн, до 18 років - 3 196 грн. та на неї, для працюючих осіб - 3028 грн. Отже 12000-2563 - 3196 - 3028 = 3213 грн. Від цієї суми відняти суму проїзду 2500 грн., то залишається сума 713 грн. В даний час вона не має змоги самостійно задовольнити вимоги кредитора, так як вона та її діти часткою знаходяться на утриманні її батьків, інвалідів 3 групи. Особистого майна вона не має, проживає з дітьми в будинку батьків; згідно довідки з бюро кредитних історій моя заборгованість кредитору сягає суми 12500 грн., отже згідно договору факторингу її борг має складати 12500 грн., а враховуючи неправильно нараховані відсотки, вона не винна кредитору нічого; на даний час вона по можливості закриває кредити, її кредитна історія поліпшується, що можна побачити в виписці.

Просить в задоволенні позову відмовити.

18.07.2024 від представник позивача надійшли додаткові пояснення у справі, викладені у письмовій формі. Зазначено, що Кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана Позивачем в позовній заяві. Позиція суддів Верховного Суду з цього питання одностайна електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Крім того, Відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено платежі - оплату на рахунок Кредитора , що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову, та відповідними квитанціями. кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,19 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 18.06.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 688 грн 75 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 18.07.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 18.07.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7125 грн 00 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 18.08.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7362 грн 50 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.09.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 17.09.2021 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Стаття 534 ЦК України передбачає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, Відповідачу у даному випадку проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви. Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляції цих нарахувань та процентів річних до повного виконання. Беззаперечність права вимоги Позивача та доведеність наявної заборгованості належними та допустимими доказами неодноразово підтверджена судовою практикою, в тому числі і в апеляційній інстанції. Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором просить задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у позові обставини. Вказав, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані до 23.02.2022. Умови пролонгації строку кредиту визначені у 4 розділі спірного Договору. Вони чітко зрозумілі, щоб продовжити строк дії кредитного договору клієнт повинен заплатити хоча б нараховані відсотки, якщо не було виконано умов для застосування зниженої відсоткової ставки в межах продовженого строку Договору застосовується стандартна ставка.

Відповідач позовні вимоги визнала частково, а саме визнала, що має заплатити лише тіло кредиту - 12500 грн. Іншу складову заборгованості не визнає оскільки згідно п.4.1 Договору мала відбуватись нарахування відсотків по зниженій відсотковій ставці, умови для нарахування зниженої відсоткової ставки нею були виконані. Пролонгація була проплачена в строк. А кошти, які вона сплатила, зарахувались як погашення відсотків, а не тіла кредиту. Відсотки, 3% не нараховуються за період дії коронавірусу. Починаючи з 2020 року у період дії коронавірусу, всі нараховані відсотки підлягають списанню, залишається тільки саме тіло кредиту і відсотки, які діють до кінця закінчення строку дії кредитного Договору. Умови Договору не однозначні.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

25 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.63).

27 березня 2024 року недоліки усунуто (а.с.68).

28 березня 2024 року провадження у справі відкрито (а.с.70).

08 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про витребування доказів (а.с.163).

19 серпня 2024 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.183).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно розпорядження № 756 від 28.03.2017 року ТОВ «Авентус Україна» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.30).

До позову долучене Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Авентус Україна» (а.с.39 зворот), та Статут ТОВ «ФК «Фінтраст Україна (а.с.32-37).

ТОВ «ФК Фінтраст Україна» є фінансовою установою (а.с.39), до переліку послуг якої відносить надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.20).

21.05.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4192961 про надання споживчого кредиту. Договір відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М551161, 21.05.2021, 22:35:56.

Згідно з підпунктом 1.1, 1.2 Договору, укладення правочину здійснюється сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої споживачу забезпечується через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет у порядку, передбаченому, в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сума кредиту складає 12500 грн., строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року (а.с.49-56).

Відповідно до п.2.1 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 Договору (п.2.4).

Також, вбачається, що 21.05.2021 о 22:35:56 ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М519025 Паспорт споживчого кредиту (а.с.27-29) та 21.05.2021 о 22:35:56 Таблицю обчислення загальної вартості кредиту за договором № 4192961 від 21.05.2021 року (а.с.25 зворот).

Згідно листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 06.06.2022 за вих. №2023 21.05.2021 о 22:36 на замовлення №18904443 перераховано 12500 грн. на картку НОМЕР_1 , номер транзакції 946842601 (а.с.576).

Номер указаної картки співпадає з тим номером, який зазначений позичальником при укладанні спірного Договору.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк», що надійшла до суду на виконання ухвали про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 21.05.2021 здійснено переказ коштів на суму 12500 грн. (а.с.190,192).

25 травня 2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) укладено Договір факторингу №25-05/2022, відповідно до умов якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (п.1.1.). Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору (а.с.40-44).

На підтвердження оплати ТОВ «ФК «Фінтраст України» ТОВ «Авентус України» за дог. факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 долучені платіжні інструкції від 30.05.2022 №7 та від 30.05.2022 №8 (а.с.171 зворот, 172).

З Реєстру боржників (Витягу) (Додаток 1 до Договору Факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до відповідача, загальна сума боргу за кредитним договором 4192961 становить 41000 грн. (а.с.59).

Інформацію про відступлення права вимоги направлено відповідачу на електронну адресу 25.05.2022. В електронному листі зазначені реквізити нового кредитора та засоби зв`язку з ним (а.с.8)

Згідно розрахунку заборгованості за договором №4192961 від 21.05.2021 відповідач має загальну заборгованість у розмірі 41000 грн. З розрахунку вбачається, про здійснення відповідачем платежу 18.06.2021 у розмірі 688,75 грн., 18.07.2021 - 7125,00 грн та 18.08.2021 - 7362,50 грн. З 16.12.2021 припинено нарахування відсотків (а.с.10 зворот -19).

До відзиву на позов відповідачем долучено кредитний звіт, актуальний на 14.05.2024, з якого вбачається про неодноразове укладення відповідачем з відповідними фінансовими установам кредитних договорів, за якими існують як заборгованості, так і повне погашення кредитів. На звороті а.с.121 (ст16 зворот Звіту) мається інформація щодо спірного кредитного договору, вказана сума поточної заборгованості - 41000 грн., сума кредиту 12500 грн. На а.с.131 (ст. 37 Звіту) наявна інформація щодо продажу кредиту. Поточна заборгованість вказано у розмірі 0 грн. (а.с.113-152).

Між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію».

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як свідчить зміст ч. 3, 5, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову.

21.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4192961 про надання споживчого кредиту, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 12500 грн.

Посилання відповідача на нікчемність укладеного договору (п.2 письмових заперечень) не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З урахуванням положень ст. 639 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року зазначив, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Матеріали справи містять докази підпису відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 21.05.2021 року Кредитного договору та додатків до нього, а саме: Таблиці обчислення загальної вартості кредиту за договором № 4192961 від 21.05.2021 року (а.с.25 зворот), Паспорту споживчого кредиту (а.с.27-29), які містять умови кредиту, процентні ставки.

Укладений договір та додатки до нього, підписані відповідачем свідчать, що відповідач була обізнана з умовами кредиту, обставинами сплати процентів, процентних ставок, умов, за яких вони застосовуються. Відповідач зобов`язалась у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штраф та інші платежі, передбачені Договором, проте взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в Договорі строк, грошові кошти та нараховані проценти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.

Під час судового провадження за клопотанням представника позивача суд витребовував в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та підтвердження зарахування коштів 21.05.2021 на указану платіжну картку.

Судом отримано відповідь про те, що указана платіжна картка належить відповідачці і що 21.05.2021 на її рахунок надійшли 12500 грн. (а.с.190,192).

Таким чином, первісний кредитор виконав своє зобов`язання за укладеним з відповідачем Договором від 21.05.2021 , надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.

Остання вносила платежі на рахунок первісного кредитора 18.06.2021, 18.07.2021 та 18.08.2021, що вбачається з долученого до справи розрахунку та у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення відповідача на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість.

Таким чином, Кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

З долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що відповідач, як позичальник, порушила умови укладеного 21.05.2021 з ТОВ «Авентус Україна» Кредитного договору, а саме, не своєчасно оплачувала суму кредиту та проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 41000 грн. В указаному розрахунку зазначена сума основного боргу - 12500 грн., суми нарахованих процентів, які нараховувались спочатку за зниженою процентною ставкою, з 19.06.2021 за стандартною процентною ставкою - 1,90%. З долученого розрахунку також вбачається, що після закінчення строку дії договору проценти не нараховувались.

Відповідач не погоджується з сумою боргу, вважаючи, що проценти їй повинні були бути нараховані за зниженою процентною ставкою, вважає, що враховуючи внесені нею платежі , вона нічого не винна кредитору.

Проте, відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженою процентної ставки: у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація відповідно до п.4.3 Договору.

Знижена процентна ставка 0,19 % в день та застосовується відповідно до наступних умов.

Якщо Споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних умовах) що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Споживача лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором.

Як вбачається з розрахунку, позичальник ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня укладення договору, та протягом трьох календарних днів після закінчення строку, визначеного п.1.4 Договору, повне погашення кредитної заборгованості не здійснила.

18.06.2021 Відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 688 грн 75 коп.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

В зв`язку зі сплатою відповідачем 18.06.2021 суми процентів, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 18.07.2021) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

18.07.2021 Відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7125 грн 00 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

18.08.2021 Відповідач здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7362 грн 50 коп. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.09.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

17.09.2021 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, як зазначає представник позивача, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Після спливу 90 днів строк дії договору закінчився. Відсотки не нараховувались.

Відповідач оплати за Кредитним договором у повному обсязі не здійснила.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Стаття 534 цього ж кодексу передбачає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник.

Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування».

Посилання відповідача на постанову Великої палати Верховного Суду України від 03.07.2019 у справі №342/180/17, в якій вказано, що роздруківка з сайту банку про умови та правила споживчого кредитування не може бути належним доказом не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку всі істотні умови Договору, а саме умови сплати процентів, строк дії Договору тощо, визначені самим Договором, укладеним між первісним кредитором і відповідачем.

Визначені Договором умови чіткі, та зрозумілі як для кредитора, так і споживача, тому суд не вважає за необхідне тлумачити їх на користь споживача в такому сенсі, як зазначено у відзиві (запереченні на позов, п.7).

Підписуючи електронним підписом одноразовим ідентифікатором Договір №4192961 21.05.2021 відповідач мала ознайомитись з усіма умовам Договору.

Підписавши Договір позичальник погодилась на його укладання саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи відповідача стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

В п.8 своїх заперечень відповідач зазначає щодо порушення Законів та постанови НБУ, якими керується позивач, при цьому не вказує, яких саме Законів, якої саме постанови, при цьому під час розгляду справи таких порушень судом не встановлено.

Відповідач зазначає, що пропонувала відповідачу оплату заборгованості у розмірі 20% від свого доходу, детально зазначаючи який розмір доходу отримує, куди витрачає грошові кошти при цьому таке обґрунтування не звільняє відповідача від відповідальності за порушене зобов`язання і ніяким чином не може вплинути на розмір існуючої заборгованості, та не зменшує її.

Також на розмір заборгованості не впливає і те, що відповідач долучила довідку своїх кредитних історій, з якої вбачається, що її кредитна історія поліпшується.

Отже, відповідач має заборгованість за кредитним договором від 21.05.2021 ,а долучений до матеріалів справ розрахунок заборгованості є належним доказом існуючого боргу, він містить всі необхідні відомості, такі як суми обов`язкових платежів, суми внесених позичальником коштів, суми нарахованих до сплати відсотків, дати нарахувань та внесень.

Суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст. та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.п. 3 п.5.1 Кредитного договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договором факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

25 травня 2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА» , як фактором, було укладено Договір факторингу № 25-05/2022 , згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором (Витяг з реєстру боржників а.с.59).

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є невід`ємною частиною Договору факторингу Факторові Клієнтом відступлено право вимоги за № 107 до Боржника ОСОБА_1 ІПН боржника НОМЕР_3 , номер кредитного договору 4192961 на суму заборгованості за основною сумою 12500 грн., сумою заборгованості за відсотками - 28500 грн., сума заборгованості разом - 41000 грн. (а.с.50).

Паперовий Реєстр боржників, який є невід`ємною частиною указаного Договору факторингу, підписаний сторонами і є належним доказом переходу права вимоги за кредитним договором № 419296 від 21.05.2021 до відповідача.

Крім цього, про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення (Копія повідомлення про відступлення прав вимоги а.с.8).

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу За цим договором Позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача за указаним вище Договором 419296 від 21.05.2021.

Заборгованість за кредитним договором 4192961 від 21.05.2021 становить 41000 грн., оскільки відповідач добровільно суму боргу позивачу, який має право вимоги до неї, не сплачує, указана сума боргу підлягає стягненню у судовому порядку.

Щодо відшкодування інфляційних втрат у розмірі 1071,86 грн. та 3% річних, то позов в цій частині підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 вищевказаного Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11).

Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки порушення боржником грошового зобов`язання не є неустойкою.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком (а.с.15- 19).

Права та інтереси позивача у випадку невиконання боржником зобов`язання забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

Свого часу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідач заперечуючи вимоги позивача в цій частині, покликається на п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів).

При цьому, позивач не просить стягнути з відповідача неустойку (пеню, штраф), тому зазначене заперечення відповідача не приймається. А щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу у зв`язку із дією воєнного стану в Україні, то позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2022 року по 23.02.2022, та трьох відсотків річних за період з 17.12.2021 по 23.02.2022, тобто не за період дії в Україні воєнного стану.

Суд погоджується з проведеним позивачем та не спростованим відповідачем розрахунком указаних втрат, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню - 1071,86 грн. інфляційних втрат та 229,15 грн. - 3-х % річних.

Щодо посилання відповідача на п.15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосовно необхідності списання відсотків у період дії карантинних обмежень, то відповідно цього пункту у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Тобто, указаним пунктом не передбачено списання відсотків, позичальник звільняється лише від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Інші доводи сторін на висновки суду не впливають.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд враховує і положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

На підтвердження розміру витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги позивачем надано:

-Договір №10/07-2023 від 10.07.2023 про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Столітнім М.М., предметом якого є надання юридичної допомоги клієнту в обсягах та на умовах, передбачених договором. Договір є загальним, не містить даних про те, що адвокат надає правову допомогу позивачу саме щодо справи про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1 ,

-звіт про надання правової допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023, який не містить прізвища відповідача та відомостей про справу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним ОСОБА_1 ,

- платіжну інструкцію про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» 10000 грн. на рахунок адвоката Столітнього М.М. Призначення платежу : сплата за збір, аналіз, складання та подання позовної заяви згідно р/ф №858/1708 від 17.08.2023 (а.с.7). При цьому долучений рахунок на оплату №858/1708 від 17.08.2023 не містить ніяких відомостей того, що мова йде саме про позов до ОСОБА_1 , тому визначити, чи саме за ведення цієї справи виплачений гонорар адвокату у розмірі 10000 грн, не можливо. При цьому, кошти перераховані адвокату 17.08.2023, а позов подано до суду 19.03.2024, що ще більше ставить під сумнів те, що вони сплачені саме за збір, аналіз, складання та подання позовної заяви про стягнення боргу з ОСОБА_1 .

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За наявними у справі доказами, які позивач долучив на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, суд позбавлений можливості визначити, що вони пов`язані саме з розглядом цієї справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, оскільки їх понесення позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147, 20 коп.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13,19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268ЦПК України.

Суд вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості у розмірі 41000 (сорок одна тисяча) грн., інфляційні втрати у розмірі 1071 (одна тисяча сімдесят одна) грн.. 86 коп., три відсотки річних у розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) грн.. 15 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн.. 20 коп.

Відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч ) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання його повного тексту.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вул. Загородня, 15 оф. 118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_4 . адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складений 25.10.2024.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова