Справа № 308/4199/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2022 року у складі судді Бенци К.К. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки Вікторії Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

04.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В.О. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, вказав ОСОБА_2 . У подальшому ОСОБА_1 змінював предмет позову і остаточно мотивував його таким.

08.08.2008 між ним та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір позики. 12.05.2009 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 444, відповідно до якого запропоновано стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 заборгованість, що виникла по договору позики від 08.08.2008 у сумі 677 090,87 грн.

Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О. 12.05.2009 та зареєстрований в реєстрі за № 444, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Зазначений виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства України, вказуючи, зокрема, що заборгованість вказана стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису була значно меншою ніж та щодо якої вчинено виконавчий напис. Документами не підтверджується безспірність розміру заборгованості позичальника. Приватний нотаріус не врахувала існування спору щодо розміру заборгованості за договором позики на момент вчинення виконавчого напису, яка виключає безспірність боргу.

Виконавчий напис було видано з грубими порушеннями вимог діючого законодавства через недотримання приписів щодо видачі нотаріусами виконавчих написів, а також спірністю вимог, на виконання яких такий напис було видано, невідповідністю фактичного боргу тому, який було визначено нотаріусом у виконавчому написі. Тому такий виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню .

Поданий позов стосується лише перевірки законності дій нотаріуса, процедури їх вчинення та їх відповідності вимогам чинного законодавства. Предметом даного спору є не заборгованість за договором, а саме правильність вчинення виконавчого напису і дотримання нотаріусом встановленого Законом порядку при вчиненні такої нотаріальної дії.

Зокрема, надана нотаріусу заява про вчинення виконавчого напису не відповідає вимогам, встановленим нормативно-правовими актами, а виконавчий напис здійснено нотаріусом з порушенням порядку вчинення нотаріальної дії за відсутності відомостей щодо обґрунтованості та безспірності майнових вимог стягувача.

Вказує, що 05.05.2009 він подав до суду позовну заяву про визнання недійсним договору позики від 08.08.2008, а 12.05.2009 винесено ухвалу про відкриття провадження у даній справі. Таким чином наявний факт, що заперечує безспірність, який є істотною умовою при вчиненні виконавчого напису.

Отже, вчинено виконавчий напис за відсутності передбачених законодавством документів, що підтверджували безспірність його заборгованості перед відповідачем, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Позивач стверджує, що нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. На думку позивача, відповідач не надав нотаріусу необхідних документів, а нотаріус, не перевіривши безспірність заборгованості, всупереч ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» вчинив виконавчий напис.

У виконавчому написі, який вчинено 12.05.2009, зроблені дописи та виправлення 22.05.2009 і 14.09.2009, про що не вказано ні застереження, ні дата їх вчинення.

За таких обставин, виконавчий напис вчинений з порушенням приписів чинного законодавства, заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною, так як на час вчинення нотаріусом виконавчого напису ним подана до суду позовна заява про визнання недійсним договору позики, в порушення чинного законодавства у виконавчому написі, який вчинено 12.05.2009 р., 22.05.2009 р. та 14.09.2009 р. зроблені дописки та виправлення, про що не вказано ні застереження , ні дата їх вчинення , а відтак просив суд: ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 12.05.2009 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 444, поновивши при цьому строк на подання позовної заяви, посилаючись на те, що по договору позики неодноразово пред`являлись до суду позовні заяви як стягувачем, так і боржником, провадження по яких було відкрито та які станом на день подачі даного позову перебувають в провадженні в суді першої інстанції, що в свою чергу є очевидним фактом наявності переривання строку позовної давності, внаслідок чого на підставі ст. 264 ЦКУ, переривається перебіг позовної давності.

В ході розгляду справи, 12.03.2018 позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої просив суд: вважати строк на подання позову пропущений з поважних причин і поновити процесуальний строк на подання позовної заяви; виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О., виданий 12.05.2009, посилаючись на договір позики, зареєстрований за № 3070 від 08.08.2008, який є в реєстрі під № 444, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 677090,85 грн визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.10.2022, з урахуванням ухвали цього ж суду від 24.02.2023 про виправлення описок у рішенні суду, у зміненому позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які ним наведені в позовній заяві, не дав їм належної правової оцінки, а тому неправомірно відмовлено у заявленому позові. Вказує також, що приватний нотаріус Васіловка В.О. є належним відповідачем за пред`явленим у порядку цивільного судочинства позовом, оскільки предметом такого є перевірка і оцінка правомірності дій нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, додержання ним установленої для цього процедури, а така не була додержана.

У письмових поясненнях приватний нотаріус Васіловка В.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити. Після оголошеної перерви апелянт повторно не з`явився в судове засідання, про місце, час розгляду справи належним чином повідомлений. Надіслав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у медичному закладі на реабілітації, однак доказів на підтвердження даних обставин суду не надав. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, пояснення представника відповідача, та пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в зміненому позові, суд першої інстанції виходив із того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки таким має бути стягувач за виконавчим написом нотаріуса, а не нотаріус, а також із того, що правомірність дій нотаріуса при вчиненні виконавчого напису підтверджена чинними судовими рішеннями.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч.4 ст. 81 ЦПК України)

Матеріалами справи установлено, що 08.08.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 суму позики в розмірі 404 000,00 грн., що на день укладення договору становило 83394,00 доларів США, строком до 07.11.2008 року.

Пунктом 3 договору позики від 08.08.2008 року передбачено, що у разі девальвації протягом строку цього договору національної грошової одиниці України, позичальник зобов`язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 83394,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Відповідно до п.6 договору позики від 08.08.2008 року якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три відсотки річних від простроченої суми.

У зв`язку з порушенням позивачем умов договору позики та виникненням заборгованості 10.03.2009 року ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського РНО Васіловки В.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на підставі договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого 08.08.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського МНО Котляровою Л.В. за реєстровим № 3070, на загальну суму 677 090,87 грн., яка складається з: 642 133,80 грн., що станом на 09.03.2009 року становило за курсом НБУ 83 394,00 доларів США - сума заборгованості; 4051,07 грн. - 3 % річних; 30 906,00 грн. - сума інфляційних втрат.

З повідомлення № 1 від 10.03.2009 року вбачається, що приватним нотаріусом Ужгородського РНО Васіловкою В.О. повідомлялось ОСОБА_1 про наявність заборгованості за договором позики від 08.08.2008 року, було запропоновано боржнику сплатити ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 677 090,87 грн. та доведено до відома, що у випадку несплати заборгованості стягнення буде проведено згідно виконавчого напису.

Згідно повідомлення-розписки про вручення відправлення спецзв`язку № 1169, відправленого 25.03.2009 року приватним нотаріусом Ужгородського РНО Васіловкою В.О., 06.04.2009 року ОСОБА_1 отримав пропозицію щодо сплати ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 08.08.2008 року та попередження про стягнення згідно виконавчого напису.

12.05.2009 року ОСОБА_4 повторно звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського РНО Васіловки В.О. із заявою про вчинення виконавчого напису, зазначаючи, що станом на 12.05.2009 року повернення боргу не відбулося, будь-яких заперечень від боржника щодо суми заборгованості вона не отримувала.

12.05.2009 року за заявою ОСОБА_4 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 444, відповідно до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики станом на 09.03.2009 року в розмірі 677 090,87 грн., яка складається з: 642 133,80 грн., що еквівалентно сумі боргу в розмірі 83 394,00 доларів США ; 4051,07 грн. - 3 % річних; 30 906,00 грн. - сума інфляційних втрат.

27.05.2009 року постановою заступника начальника відділу МВ ДВС Ужгородського МРУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Ужгородського РНО Васіловки В.О. від 12.05.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 444.

На підставі заяв ОСОБА_4 від 22.05.2009 року та 14.09.2009 року про внесення виправлень до тексту виконавчого напису приватного нотаріуса Ужгородського РНО Васіловки В.О. вчиненого 12.05.2009 року за № 444 про уточнення дати і місця народження ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 18 ЦК України (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» (надалі Закон).

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ст. 87 Закону (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису),для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. При цьому для отримання виконавчого документу при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди , що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна , а також право звернення стягнення на заставлене майно та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, для одержання, виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Матеріалами справи, зокрема і оглянутими судом першої інстанції матеріалами нотаріальної справи встановлено, що приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, згідно заяви ОСОБА_4 від 10.03.2009, було направлено пропозицію ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_4 заборгованість в сумі 677090,87 грн., відповідно до Договору позики, посвідченого 08.08.2008 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. за реєстровим №3070. Зазначена сума складається з : 642 133,80 грн. сума боргу, що еквівалентна 83 394 доларів США за офіційним курсом НБУ на 10.03.2009; 4051,07 грн. три проценти річних від простроченої суми за період прострочення; 30906 грн. - інфляційних нарахувань за період прострочення . Дана пропозиція була направлена нотаріусом спецв`язком та вручена адресату 06.04.2009, що стверджується повідомленням розпискою про вручення відправлення спецзв`язку. Будь-яких заперечень щодо суми заборгованості, щодо вчинення виконавчого напису, повідомлень про наявність спору позивач не надсилав нотаріусу.

Правомірність дій нотаріуса під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме: рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05.11. 2013 року у справі № 2-5962/11, а також рішенням Ужгородського міськрайонного суду в від 18.03. 2011 року у справі № 2-п-690/10.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 05.11.2013 року у справі № 2-5962/11 встановлено, що про звернення позивача до суду з позовом не могло бути відомо ні ОСОБА_4 , ні приватному нотаріусу, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі про визнання недійсним договору позики була датована 12.05. 2009 року днем вчинення виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначила, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Таким чином, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30. 12. 2009 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.07.2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики від 08.08.2008 року відмовлено.

З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і повністю спростовуються вище вказаними матеріалами справи та рішеннями судів.

Не заслуговують на увагу також і доводи апелянта, що нотаріус є належним відповідачем у даній справі, оскільки такі ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини між сторонами, та не відповідають правовим висновкам Верховного Суду висловленими з даного питання.

Згідно із ст.48 ЦК України сторонами у цивільному у процесі є позивач та відповідач.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14серпня 2019 року у справі № 519/77/18 від 15 квітня 2020 року у справі №474/106/18, від 12.11.2020 року у справі №2003452/17.

Подання позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у заявленому позові.

Щодо тверджень представників відповідача та третьої особи про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3.ч.1 ст. 255 ЦПК України, з посиланням на наявність рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05.11. 2013 року у справі № 2-5962/11, то таке не заслуговує на увагу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2017 року провадження у даній справі було закрито, у зв`язку з наявністю рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05.11.2013 року у справі №2- 5962/11, однак ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.10.2017 року вказану увалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Судом апеляційної інстанції в ухвалі встановлено, що підстави позову у справі №2- 5962/11, в якій ухвалено рішення від 05.11.2013 року, що набрало законної сили, і підстави позову, заявлені позивачем у цій судовій справі є різними, тобто відсутня повна тотожність сторін, предмету та підстав позову. Таким чином судом апеляційної інстанції в ухвалі від 26.10.2017 року вже надана оцінка даним обставинам справи та встановлено відсутність підстав для закриття провадження у даній справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Головуючий :

Судді: