Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/12753/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №МL-010/158/2008 від 10 січня 2018 року, який укладено між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» та ОСОБА_3 , з моменту його укладення.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 10 січня 2008 року між його матір`ю, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (на час розгляду справи у суді АТ «ОТП Банк») в особі регіонального відділення «Житомирське» м. Житомир укладено кредитний договір №МL-010/158/2008, за яким надано кредит у розмірі 15 780,00 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 5,99 % річних за користування кредитними коштами та на умовах повернення у строки до 10.01.2023 року. Згідно п. 2.2. частини першої договору цільове використання кредиту - на споживчі цілі. 10 січня 2008 року між ним, ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» було укладеного договір поруки.

Кредитний договір суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок здійснення банком нечесної підприємницької практики і є таким, що містить несправедливі умови, а тому підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Зокрема, банк не дотримав та грубо порушив вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки користування кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на його переконання, є ознаками введення банком позичальника в оману. Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, банк не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позивача не доводив та з ним не узгоджував.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № МL-010/158/2008 від 10 січня 2008 року, який укладено Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту його укладення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про застосування строків позовної давності, яка містилася у відзиві на позовну заяву від 13.12.2021 року, та не надав належної оцінки даній заяві. Представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» чітко було зазначено, що на час звернення до суду позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України та не ставиться питання про його поновлення, внаслідок чого існують підстави для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що 10 січня 2008 року між ОСОБА_3 (мамою позивача) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір №ML-010/158/2008. Також 10.01.2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір поруки №SR-010/158/2008. Перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним кредитного договору починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто від 10 січня 2008 року - дата укладення договору. Позовну заяву подано позивачем в жовтні 2020 року, тобто через дванадцять років після початку перебігу строку позовної давності.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином наявні у справі докази, в результаті чого зробив помилкові висновки про те, що в змісті кредитного договору є відсутніми встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, з огляду на наступне. 10 січня 2005 року між ОСОБА_3 (позичальник) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «ОТП Банк», процесуальним правонаступником якого в свою чергу є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», був укладений кредитний договір №МL-010/158/2008. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов`язані між собою, додатки складають невід`ємну частину кредитного договору (згідно пункту 1 частини № 1 кредитного договору).

За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 15 780, 00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR (FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) (згідно пункту 2 та пункту 3 частини №1 кредитного договору).

Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитних заявок позичальника: кредитної заявки від 11.01.2008 року; кредитної заявки від 15.01.2008 року; кредитної заявки від 28.01.2008 року; кредитної заявки від 22.02.2008 року; кредитної заявки від 11.03.2008 року; кредитної заявки від 24.03.2008 року, шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку.

Додатки до кредитного договору «Графіки платежів», які підписані обома сторонами, є невід`ємною частиною до цього кредитного договору, а саме: Додаток № 1 «Графік платежів» від 11.01.2008 року, Додаток № 1 «Графік платежів» від 15.01.2008 року, Додаток № 1 «Графік платежів» від 28.01.2008 року, Додаток № 1 «Графік платежів» від 22.02.2008 року, Додаток № 1 «Графік платежів» від 11.03.2028 року, Додаток № 1 «Графік платежів» від 24.03.2008 року.

Суд першої інстанції безпідставно посилається на порушення при укладенні кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Звертає увагу суду на те, що на виконання вимог Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, позичальнику була надана вся інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. До матеріалів справи у суді першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву від 13.12.2021 року представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» будо надано копії Інформаційного листка від 01.01.2008 року та Додатку № 1 до Інформаційного листка - Розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту, які підписані ОСОБА_3 . Дані документи містяться в матеріалах справи, проте вони взагалі не були досліджені судом першої інстанції, та судом не було надано належну оцінку вказаним доказам.

У Додатках №1 до кредитного договору «Графіки платежів» чітко відображено детальний розпис сукупної вартості кредиту, які були направлені до суду представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 19.07.2022 року, проте дані докази не були належним чином дослідженні судом першої інстанції. Кожен із Графіків платежів містить інформацію про суму та дату виданого кредиту, відсоткову ставку, дати погашення, валюта кредиту, дата остаточного погашення, вартість нерухомості (відповідно до незалежної експертної оцінки), вартість земельної (відповідної ділянки до незалежної експертної оцінки), супутні витрати позичальника оформленні кредиту (усього), страхування майна, страхування нещасного випадку (від суми кредиту), розрахунково-касове обслуговування, а також інші супутні витрати позичальника, обумовлені законодавством України (послуги оцінювача, послуги нотаріуса, Пенсійний фонд, державне мито). У Графіку платежів чітко відображено дату платежів, дні, залишок сума платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язаних із страхуванням, послугами нотаріусів, інші послуги (біржові збори, послуги реєстраторів тощо), а також відображено абсолютне значення подорожчання кредиту (остання колонка графіку платежів справа).

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що банк не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно вимог ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним бортом та іпотечні сертифікати», та не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості, про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, оскільки 01.01.2008 року позичальник ОСОБА_3 була ознайомлена і підписала Інформаційний листок від 01.01.2008 року та Додаток №1 до Інформаційного листка - Розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту (дані документи знаходяться у матеріалах справи, були додані разом з відзивом на позовну заяву від 13.12.2021 року), де відображена вся необхідна інформація, передбачена законодавством, чинним на дату укладення кредитного договору.

Додає, що в Анкеті-заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту (копія наявна в матеріалах справи, була додана разом з відзивом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на позовну заяву від 13.12.2021 року), яку позичальник самостійно підписав та надав до банку для укладення кредитного договору, вказано, що підписанням даної анкети позичальник підтверджує, що банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім того додає, що 15.01.2024 року постановою Житомирського апеляційного суду рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 червня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-010/158/2008 від 10.01.2008 року залишено без змін. У зв`язку з тим, що Богунським районним судом міста Житомира було ухвалено рішення у справі №295/15733/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-010/158/2008 від 10.01.2008 року, яке залишено без змін в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-010/158/2008 від 10.01.2008 року, тому звернення ОСОБА_1 із позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - не є належним способом захисту. Боржник ОСОБА_1 мав би захищати свої права саме в провадженні про стягнення боргу, заперечуючи проти позову, зокрема доводячи відсутність підстав для задоволення позову, бо вирішення цього спору про стягнення заборгованості призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Позивач скористався своїм правом та подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції дав належну оцінку строкам звернення до суду із позовною заявою.

Зазначає, що представник відповідача замовчує той факт, що кредитний договір був укладений строком до 10 січня 2023 року.

Додає, що не є належним доказом у справі довідка бухгалтера відповідача, що позичальник повністю погасила заборгованість по даному кредиту, оскільки це суперечить випискам по рахунку даного кредитного договору. Насправді, заборгованість за даним кредитним договором в сумі близько 500 тис. грн. незаконно доплюсована до заборгованості за попереднім кредитним договором в сумі близько 900 тис. грн. Отже, на даний час загальна заборгованість по двом кредитним договорам після реалізації через аукціон добротного житлового будинку та земельної ділянки в місті Житомирі, складає ще більше 1 400 000 грн.

Окрім того, представник відповідача ухилилась від спростування доводів стосовно суттєвого порушення банком умов договору, а саме: - не зазначення в кредитному договорі під особистий підпис позичальника інформації про тарифи банку; - не зазначення в кредитному договорі під особистий підпис позичальника інформації щодо реальної відсоткової ставки по кредитному договору.

Звертає увагу, що зазначення відсоткової ставки по депозитам не є свідченням такої ж відсоткової ставки по кредиту. В кредитних заявках та графіках платежів до них (колонка №10) інформація про реальну відсоткову ставки в усіх графах відсутня.

Із кредитного договору та додатків видно, що під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку в вона сплатила, як позичальник, банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вищенаведене приховування важливої, об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, свідчить про наявність умислу в діях відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Представник позивача - адвокат Харчук В.В. у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на попереднє судове засідання надіслав заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 10 січня 2008 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі регіонального відділення «Житомирське» м. Житомир укладено кредитний договір № МL-010/158/2008, за яким останній надано кредит у розмірі 15 780 доларів США із цільовим використання кредиту - на споживчі цілі та на умовах повернення у строки до 10.01.2023 року. Кредитний договір підписаний особистим підписом ОСОБА_3 (а.с.20, т.1).

Відповідно до п.1 частини №1 це договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід`ємну частину цього договору).

Пунктом 3 частини №1 кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR (FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Також ОСОБА_3 10 січня 2008 року підписано Частину №2 кредитного договору№ МL-010/158/2008 (а.с.21-24, т.1).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 кредитних зобов`язань по вказаному договору, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №SR-010/158/2008 від 10.01.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору № МL-010/158/2008 від 10.01.2008 року (а.с.25, т.1).

Боржник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.10.2020 року (а.с.48).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. №310/02-14 від 13.05.2021 року, згідно даних спадкової справи №122/2020, заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 спадкоємцями за законом в частці майна є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.68, т.1).

27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг «Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло кредитний портфель у тому числі за кредитним договором №МL-010/158/2008 від 10.01.2008 року та договором поруки № SR-010/158/2008 від 10.01.2008 року (а.с.87-94, т.1).

01 січня 2008 року ОСОБА_3 було погоджено та підписано Інформаційний листок - Умови кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі) та додаток №1 до Інформаційного листка - Орієнтовний розрахунок сукупної вартості кредиту (іпотечні кредити) (а.с.136-137, т.1).

27 грудня 2007 року ОСОБА_3 було підписано Анкету-заяву фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, відповідно до якої підписанням даної анкети позичальник підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року (а.с.138, т.1).

Відповідно до кредитної заявки від 11.01.2008 року ОСОБА_3 просила видати кредит у розмірі 7 780,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відритий у ЗАТ «ОТП Банк» на її ім`я, видачу просила здійснити 11.01.2008 року (а.с.14, т.2).

Відповідно до кредитної заявки від 15.01.2008 року ОСОБА_3 просила видати кредит у розмірі 1 000,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відритий у ЗАТ «ОТП Банк» на її ім`я, видачу просила здійснити 15.01.2008 року (а.с.19, т.2).

Відповідно до кредитної заявки від 28.01.2008 року ОСОБА_3 просила видати кредит у розмірі 1 000,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відритий у ЗАТ «ОТП Банк» на її ім`я, видачу просила здійснити 28.01.2008 року (а.с.24, т.2).

Відповідно до кредитної заявки від 22.02.2008 року ОСОБА_3 просила видати кредит у розмірі 2 000,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відритий у ЗАТ «ОТП Банк» на її ім`я, видачу просила здійснити 22.02.2008 року (а.с.29, т.2).

Відповідно до кредитної заявки від 11.03.2008 року ОСОБА_3 просила видати кредит у розмірі 1 000,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відритий у ЗАТ «ОТП Банк» на її ім`я, видачу просила здійснити 11.03.2008 року (а.с.34, т.2).

У Додатках №1 до кредитного договору «Графіки платежів», які підписані позичальником ОСОБА_3 , відображено інформацію про суму та дату виданого кредиту, відсоткову ставку, дати погашення, валюта кредиту, дата остаточного погашення, вартість нерухомості (відповідно до незалежної експертної оцінки), вартість земельної (відповідної ділянки до незалежної експертної оцінки), супутні витрати позичальника оформленні кредиту (усього), страхування майна, страхування нещасного випадку (від суми кредиту), розрахунково-касове обслуговування, а також інші супутні витрати позичальника, обумовлені законодавством України (послуги оцінювача, послуги нотаріуса, Пенсійний фонд, державне мито). У Графіку платежів чітко відображено дату платежів, дні, залишок сума платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язаних із страхуванням, послугами нотаріусів, інші послуги (біржові збори, послуги реєстраторів тощо), а також відображено абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с.15-18, 20-23, 25-28, 30-33, 35-38, т.2).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15.01.2024 року у справі №295/15733/14-ц рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.06.2015 року в частині стягнення у солідарному порядку із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №МL-010/158/2008 від 10.01.2008 року залишено без змін (а.с.208-212, т.2).

Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №33 від 25.04.2024 року ОСОБА_3 повністю погасила заборгованість 25.03.2019 року по кредитному договору №МL-010/158/2008 від 10.01.2008 року (а.с.207, т.2).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок здійснення банком нечесної підприємницької практики і є таким, що містить несправедливі умови, а тому підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Отже, оскільки вище вказані обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, і докази про це, є відсутніми, за таких умов кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Суд враховує, що, при укладанні оспорюваного кредитного договору №МL-010/158/2008 від 10.01.2008 року сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети, суми та строків кредиту, умов та порядку його видачі та погашення, видів забезпечення зобов`язань позичальника, процентних ставок, порядку оплати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання договору. Спірний договір було укладено у письмовій формі, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

При цьому, при укладанні кредитного договору позичальник ОСОБА_3 була обізнана про вищезазначені договірні умови і свідомо погодилася з ними, про що свідчить підпис на договорі без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. Позичальник також погодилася з його умовами та не заперечувала проти надання кредиту в іноземній валюті долар США, сплати процентів та інших платежів, крім плати за користування кредиту, в іноземній валюті.

Отже, спірний кредитний договір підписаний банком та ОСОБА_3 , які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримала кредитні кошти і протягом певного часу виконувала умови кредитного договору.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, позивач не довів наявність умислу в діях відповідача та обставини щодо яких, як він вважає, позичальника було введено в оману, як і сам факт обману з боку відповідача при укладанні кредитного договору.

Таким чином, жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення кредитного договору позичальник ОСОБА_3 була не згодна із його умовами, вважала їх відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими або такими, що не відповідають закону, суду не надано.

Суд вважає, що якщо позичальник була не згодна із кредитним договором, вважала його умови несправедливими, такими, що не відповідають її інтересам, то могла не підписувати і не укладати договір, але матеріали справи свідчать, що волевиявлення ОСОБА_3 було направлене саме на укладення договору та отримання кредиту на визначених у ньому умовах, зокрема, в іноземній валюті.

Оскільки кредитний договір №МL-010/158/2008 від 10.01.2008 року, який був укладений між ОСОБА_3 та банком 10.01.2008 року, на момент його укладення відповідав вимогам закону, кредитний договір не містить умов, які є несправедливими і наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обов`язків споживача, суд вважає, що підстави для визнання зазначеного договору недійсним відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що банк не ознайомив позичальника з інформацією про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, оскільки виконуючи приписи статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк ознайомив позичальника з діючими умовами кредитування. Позичальник під підпис отримала інформацію про умови кредитування та детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які містять відомості про суму кредиту та мету кредитування, строк кредитування, реальну проценту ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, метод розрахунку процентів, розмір платежів на користь третіх осіб за надані супутні послуги, умови дострокового погашення, суми платежів за розрахунковими періодами протягом всього строку кредитування із зазначенням розподілу коштів щомісячного платежу на погашення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, з чим позичальник погодилася під час укладення оспорюваного кредитного договору.

Зважаючи на викладене, під час укладання кредитного договору сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але ОСОБА_3 обрала валютою кредитування саме долари США та взяла на себе зобов`язання повернути кредит в іноземній валюті.

Тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України, неповідомлення позичальника про реальну процентну ставку та фактичне значення подорожчання кредиту, є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Також, ОСОБА_3 не була позбавлена можливості звернутися до будь-якої іншої кредитної установи, для отримання необхідного їй кредиту, однак обрала саме АТ «ОТП Банк» .

Крім того, судовим рішенням, яке набрали законної сили, у справі №295/15733/14 за позовом банку до ОСОБА_3 в особі її правонаступників: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було досліджено як обставини укладення кредитного договору, у тому числі волевиявлення сторін при укладення правочину, так і відповідність умов кредитного договору вимогам закону на дату його укладення, порядок виконання договору, правомірність виникнення та обґрунтованість суми кредитної заборгованості із урахуванням вже здійсненого обліку кредитної заборгованості банком та обліку кожного платежу вчиненого на погашення боргу.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що АТ «ОТП Банк» провадить нечесну підприємницьку діяльність, оскільки вводить в оману споживачів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору АТ «ОТП Банк» не надало споживачу всю необхідну, своєчасну і достовірну інформацію перед укладанням договору, не надано належних та допустимих доказів ведення банком нечесної підприємницької діяльності.

У справі, що переглядається відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через його необґрунтованість. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Отже, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову, тому питання дотримання позивачем строків позовної давності не вирішується.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді