Справа №295/8410/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05.12.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючої судді Стрілецької О.В.
за участю секретаря судового засідання Савченко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором розписки, -
І. Короткий зміст позовних вимог
03.06.2024 до суду надійшов позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором розписки, укладеним 16.04.2024, в сумі 1000 доларів США.
В обґрунтування вимог вказано, що 16.04.2024 між сторонами був укладений договір позики, підтвердженням укладення якого є розписка, відповідно до умов якої ОСОБА_2 взяв у власність (позичив) у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які зобов`язався повернути протягом місяця з дня пред`явлення вимоги. Позивач покликається на те, що 02.05.2024 він звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, які останній з дня пред`явлення вимоги не повернув. Отже, відповідач зобов`язання не виконав, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою судді від 06.06.2024 дану позовну заяву було залишено без руху.
24.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, оскільки є військовослужбовцем, не має змоги бути присутнім в судовому засіданні (а.с.2).
Відповідач в судові засідання 02.10.2024 та 05.12.2024 не з`являвся з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї документами неодноразово направлялись відповідачу за останнім відомим місцем його проживання, проте поверулись не врученими (а.с. 22-23, 26-27). Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки судом не встановлене зареєстроване місце проживання відповідача.
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст. 259 ЦПК України складення повного тексту судового рішення відкладено до 5 днів.
ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження
Судом вставнолено, що 16.04.2024 ОСОБА_2 взяв в борг (позичив) в ОСОБА_1 кошти в розмірі 1000 доларів США, які останній зобов`язався повернути протягом місця з дня пред`явлення вимоги, що підтверджується змістом розписки, власноручно написаної ОСОБА_2 . Оригінал розписки позивач долучив до матеріалів справи (а.с. 3).
Строк виконання грошового зобов`язання за умовами договору станом на день звернення позивача до суду настав.
ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналіз частини 2 статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Тлумачення абзацу 1 частини 1 статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).
Звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу, позивач, як на доказ підтвердження передачі ним грошових коштів відповідачу, посилається на розписку від 16.04.2024.
Досліджуючи боргову розписку, суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й, відповідно, свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом факту передачі грошових коштів позичальнику. Доказів зворотнього відповідач суду не надав.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.08.2023 року у справі № 766/150/21, в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16 дійшла висновків, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.
Отже, відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України між сторонами в належній формі укладений договір позики, на підтвердження якого позивач представив розписку про передачу грошових коштів. Строк виконання зобов`язання за умовами договору настав. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують виконання зобов`язання позичальником. Наявність розписки у позичальнику підтверджує факт не повернення грошових коштів. Відповідач будь-яких заперечень щодо заявлених вимог до суду не надав.
Отже, беручи до уваги те, що майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 не виконав належним чином, суд дійшов висновку про законність та доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, яка становить 1000 доларів США.
V. Розподіл судових витрат
На виконання положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 49, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики станом на 05.12.2024 в розмірі 1000 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ,дата народження та РНОКПП відсутні в матеріалах справи.

Повний текст рішення складений 10.12.2024.

Суддя О.В. Стрілецька