Справа № 278/2493/24
Провадження по справі №2/276/418/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., з участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

представника позивача Горлова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договорами позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Горлов Є.С., звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договорами позики в розмірі 243 992 (двісті сорок три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 68 копійок, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 , як позичальником, та ОСОБА_1 , як позикодавцем, було укладені договори позики, за якими відповідач отримувала в борг суми грошових коштів, які зобов`язалась повернути у відповідні дати. На підтвердження укладення договорів позики та отримання коштів відповідачем, як позичальником, складено відповідні розписки: 06 грудня 2022 року відповідачем отримано в борг грошову суму в розмірі 65 000 гривень та 67 000 гривень (в загальному 132 000 гривень) з обов`язком повернення до 01 грудня 2023 року; 03 березня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 24 500 гривень з обов`язком повернення до 01 червня 2023 року; 31 березня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 10 000 гривень з обов`язком повернення до 01 червня 2023 року; 21 квітня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 10 000 гривень з обов`язком повернення до 01 червня 2023 року; 04 травня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 10 000 гривень з обов`язком повернення до 01 червня 2023 року; 22 червня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 5025 гривень з обов`язком повернення до 15 липня 2023 року; 07 липня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 5200 гривень з обов`язком повернення до 20 липня 2023 року; 03 серпня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 5000 гривень з обов`язком повернення до 15 серпня 2023 року; 21 вересня 2023 року отримано в борг грошову суму в розмірі 10 050 гривень з обов`язком повернення до 01 жовтня 2023 року; 20 січня 2024 року отримано в борг грошову суму в розмірі 36967 гривень 68 копійок з обов`язком повернення до 01 квітня 2024 року. Загалом позичальником була отримана позика в розмірі 248742 гривні 68 копійок, строк повернення якої сплив. 08.03.2024 року на адресу відповідача була підготовлена та направлена вимога про добровільне виконання зобов`язань, після чого 20.04.2024 року відповідач повернула за позиченими коштами лише 4750 гривень. З врахуванням цього позивач зазначає, що сума, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 243 992 гривні 68 копійок (різниця між позиченими 248742,68 грн. та повернутими 4750 грн.).

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 04.06.2024 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання.

Представником відповідача - адвокатом Ковальовою Н.М. подано до суду відзив на позов, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення боргу в сумі 177700 грн., при прийнятті рішення у справі просить визначити порядок його виконання, надавши відповідачці розстрочку із сплати боргу в сумі 66292,68 грн. на 10 (десять) місяців, а саме: 1 місяць 6600 грн., 2 місяць 6600 грн., 3 місяць - 6600грн., 4 місяць - 6600 грн., 5 місяць - 6600грн., 6 місяць - 6600 грн., 7 місяць - 6600 грн., 8 місяць - 6600 грн., 9 місяць - 6600 грн., 10 місяць - 6892,68 грн. На підтвердження свої заперечень проти позову представник відповідача зазначила, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики відповідачка визнає лише частково в сумі 66292,68 грн. В решті вимог позов відповідачка не визнає. Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що відповідачкою дійсно було отримано в борг грошові кошти на суму 92242,68 грн., що підтверджується виданими нею розписками, а саме: 31 березня 2023 року 10000 грн., 21 квітня 2023 року 10000 грн., 04 травня 2023 року 10000 грн., 22 червня 2023 року 5025 грн., 07 липня 2023 року 5200 грн., 03 серпня 2023 року 5000 грн., 21 вересня 2023 року 10050 грн., 20 січня 2024 року - 36967,68 грн., всього 92242,68 грн. Представник зазначає, що свої зобов`язання відповідачка виконала частково на суму 25950 грн., а саме: 20.04.2024 - готівкою в сумі 4750 грн., що підтверджується розпискою; 09.08.2024 - безготівковим переказом на карту позивачки 881961 в сумі 1000 грн., що підтверджується квитанцією № 0PTK-7KTE-8B38-PBT5 від 09.08.2024 . Крім того, відповідачка вважає, що в рахунок оплати боргу за вказаними розписками, мають бути враховані кошти в сумі 20200 грн., які вона надавала позивачці шляхом перерахування їх на погашення кредитів позивачки: 28.07.23 на суму 5000 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 у справі 22676582 в ТОВ ФК Кредит-Капітал; 23.08.2023 на суму 4000 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 у справі 22676582 в ТОВ ФК Кредит-Капітал; 23.08.23 на суму 4000 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 в ПУМБ; 17.10.2023 на суму 3000 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 в ПУМБ; 17.10.2023 на суму 2000 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 у справі 22676582 в ТОВ ФК Кредит-Капітал; 10.11.2023 на суму 1200 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 в ПУМБ; 05.12.2023 на суму 500 грн. на погашення кредиту в ПУМБ; 05.12.2023 на суму 500 грн. на погашення кредиту ОСОБА_1 у справі 22676582 в ТОВ ФК Кредит-Капітал. Таким чином, за підрахунками відповідачки сума заборгованості за отриманими позиками становить 66292,68грн. (92242,68 - 5750 - 20200). Також, представник відповідача зазначає, що не можуть бути підставою для стягнення коштів надані позивачкою розписки, а саме: розписка від 03.03.2023 на суму 24500 через відсутність зазначення валюти та неможливості її встановлення; розписка від 06.12.2022 на суму 132000 грн., у зв`язку з відсутністю зазначення отримання коштів саме у позивачки як у позикодавця. Окрім того, у відзиві на позов представник відповідача просить суд врахувати скрутне фінансове положення відповідачки та проблеми зі здоров`ям, та при винесенні рішення по справі визначити порядок його виконання, надавши відповідачці розстрочку із сплати боргу в сумі 66292,68 грн. на 10 місяців.

У наданій стороною позивача відповіді на відзив представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Аргументуючи відповідь на відзив, представник позивача зазначає, що позивач не визнає і вважає недоведеною обставину, що сплата кредитів Кравчук Д.П. в інтересах ОСОБА_1 було направлено на погашення боргових зобов`язань. Надані відповідачем квитанції ніяким чином не можуть бути доказом виконання зобов`язань за договорами позики. Також представник позивача зазначає, що у відзиві відповідач посилається на виконання переказу 09.08.24 на 1000 гривень, ніби-то для погашення боргу. Такий переказ виконаний представнику відповідача адвокату Ковальовій Н.М. і ніяк не стосується спірних боргових зобов`язань. Щодо розписок від 23.03.23 на суму 24500 гривень та на 132000 гривень від 06.12.23 року зазначає, що певні технічні недоліки, які мають вказані документи, не відміняють того факту, що боргові розписки складені відповідачем та наявні в позивача. Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення позивач вважає, що у такому клопотанні слід відмовити, оскільки на переконання позивача надання розстрочки виконання потенційного рішення суду буде створювати привілейовані умови для ОСОБА_2 , а також буде порушувати інтереси стягувача.

Сторона відповідача заперечення на відповідь на відзив на позов на подала.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 18.09.2024 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав, просив їх задовольнити. Повідомив, що орієнтовний розмір судових витрат, які відповідач поніс та які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 30000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Докази розміру понесених судових витрат з відповідним клопотанням будуть подані суду у встановлений ЦПК України строк.

Відповідач та представник відповідача, будучи належними чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про поважність причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не направили.

У відповідності до ч.7 ст.14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

У відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Судова повістка доставлена представнику відповідача 13.11.2024 року до його електронного кабінету.

Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заслухавши представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в період 2022-2024 років відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_3 від 24.05.2018року, власноручно надавалися розписки позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 від 23.01.2001 року, відповідно до яких вона отримала в борг від позивача грошові кошти із зазначенням строків їх повернення на загальну суму 248742,68 грн., а саме відповідачем було надано позивачу наступні розписки:

- розписка від 06.12.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 65000,00 грн. та 67000,00 грн., що разом становить 132000,00 гривень, з обов`язком повернення до 01.12.2023 року (а.с.8);

- розписка від 03.03.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 24500,00 грн. з обов`язком повернення до 01.06.2023 року (а.с.9);

- розписка від 31.03.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 10000,00 грн з обов`язком повернення до 01.06.2023 року (а.с.10);

- розписка від 21.04.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 10000,00 грн. з обов`язком повернення до 01.06.2023 року (а.с.11);

- розписка від 04.05.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 10 000 гривень з обов`язком повернення до 01.06.2023 року (а.с.12);

- розписка від 22.06.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 5025,00 грн. з обов`язком повернення до 15.07.2023 року (а.с.13);

- розписка від 07.07.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 5200,00 грн. з обов`язком повернення до 20.06.2023 року (а.с.14);

- розписка від 03.08.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 5000,00 грн. з обов`язком повернення до 15.08.2023 року (а.с.15);

- розписка від 21.09.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 10050,00 грн. з обов`язком повернення до 01.10.2023 року (а.с.16);

- розписка від 20.01.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано в борг грошову суму в розмірі 36967,68 грн. з обов`язком повернення до 01.04.2024 року (а.с.17).

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, тим самим підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, видана позичальнику позикодавцем розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати повернення коштів.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14; від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 754/5369/17 (провадження № 61-3348св20). Ця судова практика є незмінною.

З відзиву на позовну заяву слідує, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує обставини отримання нею у борг грошових коштів на загальну суму 92242,68 грн. від позивача ОСОБА_1 за наданими позивачу розписками від 31.03.2023 року, 21.04.2023 року, 04.05.2023 року, 22.06.2023 року, 07.07.2023 року, 03.08.2023 року, 21.09.2023 року, 20.01.2024 року.

Водночас, відповідач стверджує, що надані нею позивачу розписки від 03.03.2023 року та 06.12.2022 року не можуть бути підставою для стягнення коштів, оскільки в розписці від 03.03.2023 року на суму 24500 відсутнє зазначення валюти, а в розписці від 06.12.2022 року на суму 132000 грн. відсутнє зазначення отримання коштів саме у позивачки як позикодавця.

Суд критично ставиться до таких доводів відповідача виходячи з наступного.

Як з`ясовано судом, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який позичальник видає позикодавцю, тим самим підтверджуючи боргове зобов`язання перед позичальником за отриманими від нього коштами.

Як слідує зі змісту написаної власноруч ОСОБА_2 розписки від 06.12.2022 щодо отримання в борг грошових коштів на загальну суму 132000 грн., вказана розписка видана ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 , а не будь-якій іншій особі, що на переконання суду свідчить про те, що ОСОБА_1 є позикодавцем за вказаною розпискою. Будь яких-доказів того, що грошові кошти за такою розпискою отримані ОСОБА_2 від іншої особи, аніж ОСОБА_1 , або ж кошти не отримано, відповідачем суду не надано.

Окрім того, дослідивши зміст наданих відповідачем позивачу розписок, за якими ОСОБА_2 не заперечує отримання нею грошових коштів у борг від позивача ОСОБА_1 (розписки від 31.03.2023, 21.04.2023, 04.05.2023, 22.06.2023, 07.07.2023, 03.08.2023, 21.09.2023, 20.01.2024), судом встановлено, що такі розписки також не містять чіткого зазначення отримання коштів у позивачки, однак усі вони видані ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 , що свідчить про те, що вона є позикодавцем за вказаними розписками, а також вказана обставина визнається відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідно до наданої позивачу відповідачем розписки від 06.12.2022 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошову суму в загальному розмірі 132000 гривень.

Що стосується посилання відповідача на відсутність зазначення валюти в борговій розписці ОСОБА_2 від 03.03.2023 року, що на думку відповідача не може бути підставою для стягнення з неї грошових коштів, то суд приходить до висновку, що доводи відповідача з даного приводу є непереконливими.

Так, зі змісту розписки ОСОБА_2 від 03.03.2023 року, наданій ОСОБА_1 щодо отримання в борг грошових коштів, слідує, що ОСОБА_2 отримала в борг грошову суму 24500, яку зобов`язалась повернути до 01.06.2023 року. Тобто, в даній розписці позичальником ОСОБА_2 не зазначено валюту (грошову одиницю) отриманих в борг коштів.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Тобто гривня є офіційною національною валютою України.

З досліджених судом наявних в матеріалах справи розписок, які надавалися відповідачем позивачу в період 2022-2024 років, слідує, що у всіх випадках ОСОБА_2 отримувала в борг грошові кошти саме в гривнях.

Водночас, відповідач, заперечуючи можливість стягнення за вказаною розпискою з неї грошових коштів у розмірі 24500 гривень, не надала суду доказів, що вона отримала від позичальника грошові кошти в іншій валюті, відмінній від грошової одиниці гривні.

Відтак, враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що грошовою одиницею отриманих коштів за борговою розпискою ОСОБА_2 від 03.03.2023 року є національна валюта України гривня.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідно до наданої позивачу відповідачем розписки від 03.03.2023 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошову суму в грошовій одиниці гривні, а саме 24500,00 гривень.

Верховний Суд в своїй постанові від 23.04.2021 року в справі № 820/3889/16 суд прийшов до висновку, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25.08.2022 року в справі № 400/3884/19 та в постанові від 12.06.2018 року в справі №825/3419/14.

Верховний Суд у своїй постанові від 10.01.2024 у справі № 910/268/23 зазначив, що стандарт доказування вірогідності доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньої кількості доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу (постанови Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №923/875/19, від 16.07.2021 у справі №916/2620/20, від 16.09.2021 у справі №910/12930/18). Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у такий спосіб, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги вагоміших доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що доводи позивача про отримання ОСОБА_2 коштів у борг за розписками від 06.12.2022 та 03.03.2023 є більш переконливими та доводяться більш вірогідними доказами, а доводи відповідача в частині недоліків в оформленні вказаних розписок є неспроможними та менш вірогідними в порівняні із сукупністю доказів, які надав позивач.

Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, а відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 248742,68 грн., що підтверджується вищенаведеними розписками, виданими відповідачем позивачу, які написані відповідачем власноручно. Наявність у позивача розписок відповідача підтверджує факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

З аналізу змісту розписок слідує, що терміном повернення відповідачем позивачу отриманих у позику грошових коштів на загальну суму 248742,68 грн. є: за розпискою від 06.12.2022 - до 01.12.2023 року, за розпискою від 03.03.2023 року - до 01.06.2023 року; за розпискою від 31.03.2023 року - до 01.06.2023 року, за розпискою від 21.04.2023 року - до 01.06.2023 року, за розпискою від 04.05.2023 року - до 01.06.2023 року, за розпискою від 22.06.2023 року до 15.07.2023 року, за розпискою від 07.07.2023 - до 20.06.2023 року, за розпискою від 03.08.2023 року - до 15.08.2023 року, за розпискою від 21.09.2023 року - до 01.10.2023 року, за розпискою від 20.01.2024 - до 01.04.2024 року.

Як вбачається із змісту позовної заяви та встановлено судом, а також не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 20.04.2024 року повернула 4750,00 грн. за отриманою згідно вищенаведених розписок позикою, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_1 про отримання коштів від ОСОБА_2 у розмірі 4750 грн. в рахунок погашення боргу (а.с.78).

Водночас, суд не може погодитися з доводами відповідача щодо виконання своїх зобов`язань на суму 21200 грн. за укладеними договорами позики (розписками).

На підтвердження своїх доводів відповідач долучила до матеріалів справи відповідні квитанції (а.с. 66-73, 79).

Проте вказані квитанції не є належними та допустимими доказами виконання відповідачем зобов`язань за договорами позики, укладеними шляхом складання вищевказаних розписок.

Так, надана відповідачем квитанція №0PTK-7KTE-8B38-PBT5 від 09.08.2024 про перерахування відповідачем ОСОБА_2 коштів в розмірі 1000,00 грн. на платіжну картку не містить даних щодо отримувача вказаних коштів. Окрім того, призначення платежу зазначене як переказ особистих коштів. Зазначені обставини не доводять тих обставин, що такий платіж здійснений безпосередньо позичальнику ОСОБА_1 на погашення боргу за отриманими в борг коштами за договорами позики.

Надані відповідачем квитанції від 23.08.23, 17.10.2023, 10.11.2023, 05.12.2023 про перерахування коштів на загальну суму 8700,00 грн. від імені ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ПУМБ, та квитанції від 28.07.23, 23.08.2023, 17.10.2023, 05.12.2023 про перерахування коштів на загальну суму 11500,00 грн. від імені ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок TOV FK Kredit, також не доводить тих обставин, що зазначені платежі повернуті позичальнику ОСОБА_1 саме за договорами позики (розписками), по яким позивач просить суд стягнути заборгованість, або ж в рахунок погашення заборгованості по кредитним договорам, що зазначені в розписці від 06.12.2022 (а.сп.8). Крім того, отримувачами за вказаними квитанціями є не ОСОБА_1 як позичальник за укладеними з ОСОБА_2 договорами позики, а фінансові установи, які не є стороною правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем за договорами позики (розписками). Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні кредитні договори, на які посилається відповідач.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані відповідачем квитанції в якості підтвердження часткової сплати боргу за наданими позивачу розписками не доводять обставини виконання відповідачем своїх зобов`язань за правовідносинами, які склалися у сторін за договорами позики (розписками) та є предметом спору у даній справі.

Відтак, судом встановлено, що відповідач не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання за вищевказаними договорами позики (розписками), а саме не повернула позивачу в обумовлений строки грошові кошти в розмірі 243992,68 гривень (248742,68 4750,00) .

Належних та допустимих доказів на спростування факту неповернення позики за розписками відповідачем не надано.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 243992,68 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на своє скрутне фінансове положення та проблеми зі здоров`ям, просить при винесенні рішення по справі визначити порядок його виконання, надавши їй розстрочку із сплати боргу на 10 місяців.

Згідно долученої копії довідки до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 має 3 групу інвалідності по причині загального захворювання, яка встановлена на строк до 01 липня 2025 року.

Відповідно до виписки №5272 від 03.03.2023 року із медичної карти ОСОБА_2 , останній 27.02.2023 року проведеного хірургічну операцію лівого колінного суглобу, рекомендоване лікування та спостереження травматолога за місцем проживання, обмеження бігу, стрибків протягом 1 місяця з дня операції. З графи «Місце роботи (посада)» вказаної виписки слідує, що ОСОБА_2 на дату видачі виписки працювала менеджером агентської групи СК «Аркс».

У відповідності до п.2 ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує: щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан.

Доказів підтвердження наявності у ОСОБА_2 тяжкого захворювання на час розгляду справи та постановлення рішення у справі, а також будь-яких доказів скрутного фінансового положення відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення.

У свою чергу слід зазначити, що відповідач не позбавлена пожливості на стадії виконання судового рішення ініціювати питання щодо розстрочки сплати заборгованості.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, у зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2439,92 грн.

Керуючись статтями 4, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики у розмірі 243992 (двісті сорок три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 68 копійок, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2439 гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11.12.2024.

Суддя А.М.Збаражський