Справа № 522/8115/24
Провадження 2 /522/5007/24
17 жовтня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,
розглянувши позовну заяву в порядку загального позовного провадження ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив вселити його в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2002року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Корабельним районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Миколаєва, актовий запис № 299. Шлюб між сторонами не розірвано.
Позивач вказує, що в період шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 103,8 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м. Квартира зареєстрована на відповідачку ОСОБА_2 . Отже, квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі. Позивач є співвласником вказаної квартири. Проте станом на день звернення до суду між сторонами склалися неприязні відносини, відповідачка чинить перешкоди у доступі до житла та не дає можливості позивачу проживати у квартирі, чим порушує його права.
Від відповідачки та ії представника не надійшов відзив та будь яких заперечнь на позовну заяву.
Ухвалою суду від 13.08.2024 закрито підготовче провадження у справі і призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Маркін С.І. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти ухвалення заочного рішення, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.
Відповідач та її представник в судове засідання не з явились причини неявки суду не повідомили. Звернулись з клоптанням в день засідання про проведення судового засідання за допопомогою відеоконференції та зупинення розгляду справи . У задоволені цих клопотань судом відмовлено без виходу до нарадчої кімнати.
З матеріалами справи представник відповідача ознайомлена 24.06.2024 року.
Суд враховує, що відповідач та її представник не з`явились на жодне з призначених судових засідань, були сповіщенні належним чином та зверталась з заявами про відкладення розгляду справи з різних підстав.
Заслухавши позивача та його представника, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 02.09.2002 сторони уклали шлюб, зареєстрований зареєстрований Корабельним районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Миколаєва, актовий запис № 299. Шлюб між сторонами не розірвано.
В період шлюбу була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 103,8 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м. Квартира зареєстрована на відповідачку ОСОБА_2 .
Шлюб між сторонами не розірвано.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за відповідачкою.
Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 68 Сімейного Кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Положення законодавства закріплюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.
Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відсутність судового рішення про визнання набутого за час шлюбу майна особистою приватною власністю одного із подружжя або інших достатніх доказів на підтвердження того, що таке майно набуте за рахунок особистих коштів одного із подружжя, дає підстави вважати, таке майно належним обом з подружжя на праві спільної сумісної власності у рівних частках.
На час розгляду справи рішення суду про визнання спірної квартири особистою приватною власністю одного із подружжя відсутнє.
Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у доступі до житла та не дає можливості проживати у квартирі, чим порушує його права. Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що відповідачка, не надає позивачу другий екземпляр ключів, наразі у квартирі ніхто не проживає.
15.05.2024 позивач звернувся до Приморського РВ ОМУ в Одеській області з заявою, в якій просить провести перевірку та вжити заходів до відповідачки, яка не пускає його до житла квартири АДРЕСА_1 , яке є спільним майном подружжя.
Отримано відповідь що з відповідачкою проведена профілактична бесіда та рекомендовано звернутися до суду.
Також позивач звертався до Приморського РВ ОМУ в Одеській області з заявою, в якій просив перевірити хто проживає в квартирі АДРЕСА_1 .
Отримано відповідь що у вказаній квартирі ніхто не проживає.
Тобто права третіх осіб не порушуються.
Отже, за таких обставин, оскільки сторони є співвласниками вказаної квартири відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні цією квартирою, наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 суд задовольняє у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витати, які складаються з судового збору в сумі 1211,40 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК
України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення до квартири задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення буде виготовлений 25.10.2024 року.
Суддя А.В. Науменко