Справа № 372/2761/24
Провадження № 2-1501/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Григор`єва К.О.,

представників Стельникович С.А., Жук В.В., Нечаєв Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

21.05.2024 р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стельниковича С.А. звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

На обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач ОСОБА_2 27.12.2018 р. близько 06.26 год., керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «DAF» модель «XF 95.480», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебував у з`єднанні з напівпричепом марки «SCHMITZ», модель «SKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався автодорогою «Н-01» сполученням «Київ-Знам`янка», з м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області в напрямку до м. Київ. Рухаючись на 29 км. + 950 м., зазначеної автодороги, що на території Обухівського району, Київської області, у правій смузі руху в порушення вимог пунктів 1.5., 2.3. б), д), 12.1, 12.2. та 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), рухаючись в правій смузі руху, позаду автобуса марки «ГАЛАЗ», модель «А-075», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що здійснював перевезення пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування № 309 «Обухів-Романків-Київ АС «Видубичі» у режимі маршрутного таксі, під керуванням водія ОСОБА_3 , в момент виявлення, що останній зменшує швидкість руху та здійснює зупинку, яку він об`єктивно спроможній був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення автомобіля «DAF» із задньою частиною автобусу «ГАЛАЗ», який на той час зробив повну зупинку на вимогу, для посадки пасажирів, на зупинці «Канал», внаслідок чого водій автомобіля «DAF» своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян. У результаті ДТП позивач, здійснюючи посадку в автобус марки «ГАЛАЗ», модель «А-075», реєстраційний номер НОМЕР_3 , через передні праві двері, отримав тілесні ушкодження, з якими звернувся до комунального некомерційного підприємства Обухівської районної ради «Обухівська центральна районна лікарня».

Згідно висновку судово-медичної експертизи №33 від 21.05.2019 встановлено, що у позивача згідно наданої медичної документації, виявлені наступні тілесні ушкодження у вигляді: нагноєної гематоми правої гомілки, перелому обох виростків великогомілкової кістки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею і за ступенем тяжкості відносяться: крайові переломи обох виростків правої великогомілкової кістки - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, гематома правої гомілки - до легких тілесних ушкоджень які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

При розгляді кримінального провадження Обухівським районним судом Київської області відносно відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 був в процесуальному статусі потерпілого та зазначав, що 27.12.2018 р. близько 06 год. ранку прийшов на зупинку «Канал», зупинка автобусів на якій здійснюється за вимогою пасажирів, яка розташована на автодорозі Обухів Київ, щоб їхати в напрямку Києва. Побачивши маршрутний мікроавтобус, почав подавати сигнал ліхтарем. Водій увімкнув на маршрутному автобусі покажчик повороту праворуч та почав приймати вправо до узбіччя і зменшувати швидкість руху. Після того, як автобус повністю зупинився, водій увімкнув світлову аварійну сигналізацію, відчинив двері, і в момент, коли він збирався заходити до салону, побачив, що позаду рухався автомобіль, і відчув сильний удар в задню частину мікроавтобуса. З моменту повної зупинки мікроавтобуса і до зіткнення транспортних засобів пройшло близько 10 с. Від удару позивач опинився зажатий під мікроавтобусом, в результаті чого отримав травму правої ноги гомілки у вигляді забиття та перелому.

Порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 1.5, 2.3.б), д)., 12.1, 12.2. та 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення позивачу середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вказані дії ОСОБА_2 утворили склад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.03.2021 р. та ухвалою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 року по справі № 372/4464/19, залишених без змін Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 10.02.2022 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні позивачем не подавався.

Позивач через дії відповідача ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження та зазнав душевних та фізичних страждань під час самої ДТП та під час проходження лікування.

В зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, яка завдана внаслідок ДТП в розмірі 75000,00 грн.

06.06.2024 р. ухвалою судді було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження.

30.07.2024 р. ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

09.08.2024 р. до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Жука В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог, не погоджуючись з розміром моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача. З матеріалів кримінальної справи витікає наявність необережних дій ОСОБА_1 , які сприяли заподіянню тілесних ушкоджень і як наслідок моральної шкоди. Позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 15000,00 грн. не є співмірним та справедливим. В зв`язку з цим просив суд відмовити у задоволенні позову та вимого про стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги.

14.08.2024 р. до суду від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшла заява про відвід судді Зінченко О.М. від розгляду даної справи.

02.10.2024 р. ухвалою суду в задоволенні заяви про відвід судді було відмовлено, справу передано до канцелярії суду для визначення судді для розгляду заяви про відвід головуючому судді Зінченко О.М.

04.10.2024 р. ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Зінченко О.М. від розгляду даної справи. Цивільну справу передано для продовження розгляду в тому ж складі суду.

15.11.2024 р. до суду від представника відповідача адвоката Нечаєва Л.Є. надійшли додаткові пояснення у справі в яких зазначено, що оцінюючи в сукупності докази по справі необхідно зробити висновок про те, що винні дії пішохода позивача по справі ОСОБА_1 та водія автобуса ОСОБА_3 , які грубо порушили правила дорожнього руху, викликали аварійну ситуацію та призвели до ДТП, що сталася 27.12.2018 р. Крім того, підтримує думку представника відповідача Жук В.В. в його відзиві стосовно моральної шкоди поданого раніше. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому відповідачем моральної шкоди, понесених моральних страждань у вказаному ним розмірі. В зв`язку з цим просив суд долучити вказані пояснення та відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Стельникович С.М. позов підтримав повністю з підстав викладених у позові, пояснив, що є вирок відносно відповідача ОСОБА_2 за ст.286 ч.1 КК України, який набрав законної сили. Моральну шкоду завдану позивачу кримінальним правопорушенням вчиненим відповідачем, позивач визначив у розмірі 75000,00 грн. Лікування позивача було за рахунок держави, оскільки він є ветераном МВС.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснив, що він перебував на лікуванні в лікарні в січні лютому 2019 р.

Представник відповідача адвокат Жук В.В. в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що шкода не обґрунтована. Дії ОСОБА_2 були необережними. Позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Витрати на правову допомогу не обґрунтовані. Моральна шкода не доведена та не обґрунтована позивачем.

Представник відповідача адвокат Нечаєв А.Є. в судовому засіданні просив суд відмовити в позові. Пояснив, що в ДТП винен був пішохід, у ОСОБА_2 була необережна вина.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача, його представника Стельниковича С.М. та представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.03.2021 р. відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 грн.

27.12.2018 р. близько 06.26 год. у результаті ДТП позивач ОСОБА_1 , здійснюючи посадку в автобус марки «ГАЛАЗ», модель «А-075», д.н.з. НОМЕР_3 , через передні праві двері, отримав тілесні ушкодження, з якими звернувся до комунального некомерційного підприємства Обухівської районної ради «Обухівська центральна районна лікарня».

Згідно висновку судово-медичної експертизи №33 від 21.05.2019 встановлено, що у ОСОБА_1 згідно наданої медичної документації, виявлені наступні тілесні ушкодження у вигляді: нагноєної гематоми правої гомілки, перелому обох виростків великогомілкової кістки. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею і за ступенем тяжкості відносяться: крайові переломи обох виростків правої великогомілкової кістки - до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, гематома правої гомілки - до легких тілесних ушкоджень які призводять до короткочасного розладу здоров`я. (а.с.11-14)

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 р. апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката Нечаєва Л.Є. залишено без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 09.03.2021 р., з яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України без змін. (а.с.15-19)

Постановою Верховного Суду від 10.02.2022 р. вирок Обухівського районного суду Київської області від 09 березня 2021 р. та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2021 р. стосовно ОСОБА_2 залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника Нечаєва Л.Є. без задоволення. (а.с.20-23)

Згідно з ч.3 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

В ч.1, 2 ст.1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Пункт 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України - шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

Крім того, відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року «обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників».

Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав, є відшкодування моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях позивача, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням свого майна. Верховний суд України у Постанові Пленуму №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зазнає, що право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Позивач ОСОБА_1 в наслідок дій відповідача ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження та зазнав душевних та фізичних страждань під час самої дорожньо-транспортної пригоди та під час проходження лікування.

Як встановлено у вироці від 09.03.2021 р. порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 1.5, 2.3.б), д)., 12.1, 12.2. та 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді спричинення ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вказані дії ОСОБА_2 утворили склад злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. (а.с.11 звор.)

В зв`язку з цим суд вважає безпідставними та надуманими твердження представників відповідача про те, що ДТП сталося з вини позивача ОСОБА_1 , а вина відповідача ОСОБА_2 є необережною, тому діями ОСОБА_2 не було завдано позивачу моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню та стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача заподіяної моральної шкоди в результаті ДТП в сумі 75000 грн.00 коп.

Позивач ОСОБА_1 віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 вді 03.04.2012 р., відповідно до п.10 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду даної справи. (а.с.10)

В зв`язку з цим відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,1167,1187 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) заподіяну моральну шкоду в результаті дорожньо - транспортної пригоди в сумі 75000 грн.00 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Киівського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.2024 р.

Суддя О.М.Зінченко