Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/2052/23
Провадження № 2/382/189/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 вересня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 382/2052/23 за позовом позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приват Банк" в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ "КБ "ПриватБанк", позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 33843,38 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору від 10.10.2009 року відповідач отримав від АТ "КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 45000 грн. Своїм підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват-Банку відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку" складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. У порушення ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов`язань не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 29.12.2023 року відкрито провадження у даній справі; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

18.03.2024 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. Судове засідання відкладено.

23.04.2024 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання в якому просив: відкласти судове засідання, що призначене на 10.00 год. 23.04.2024 р.- на іншу дату. Надіслати на адресу фактичного проживання відповідача копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками (із дотриманням вимог ДТСУ 4163-2020). Передати справу за підсудністю до Ужгородського міськрайонного суду за місцем фактичного проживання відповідача (як внутрішньо переміщеної особи). Водночас, просив врахувати, що відповідач позовні вимоги не визнає в обсязі, заявленому у позовній заяві, не погоджується із підставами і сумами розрахунків боргу, просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність (загальну і спеціальну) і відмовити позивачеві у задоволенні позову, як з підстав пропуску строків позовної давності, так із підстав недоведеності суми, заявленій у позовній заяві розрахункам боргу. Витребувати у позивача розрахунок суми заборгованості (із розбивкою по її складових) в межах строку загальної і спеціальної позовної давності відповідно.

Ухвалою від 23.04.2024 року витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як внутрішньо переміщеної особи, а саме: загальні відомості про особу (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження); дані про документ, що посвідчує особу; відомості про останнє зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи та її фактичне місце проживання/перебування, із обов`язковим зазначенням дати такої реєстрації; адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону. Судове засідання відкладено на 29.05.2024 року.

06.05.2024 року на електронну пошту суду від Міністерства соціальної політики України надійшов лист № 11275/0/2-24/3 від 03.05.2024, в якому зазначено, що станом на 01.05.2024 року інформація щодо запитуваної особи в ЄІБД ВПО відсутня.

16.05.2024 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання, в яких зазначено, що на спірні правовідносини поширюється загальне правило територіальної підсудності справ, визначене статтею 27 ЦПК України, тобто пред?явлення позову за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування фізичної особи, якщо інше не передбачено законом. При цьому, зазначає, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є адреса, що територіально відноситься до Яготинського районного суду Київської області, а відповідач не надав належних доказів щодо набуття статусу тимчасово переміщеної особи, та реєстрації у встановленому законом порядку свого місця перебування. Крім цього, зазначає, що посилання відповідача на положення ДСТУ 4163-2020 є необґрунтованим, адже цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи, натомість ні умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2020 не поширюється на оформлення документів доданих до позовної заяви. Також зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 0.10.2009 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім?я Кредитку "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов?язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 55 днів" яка підписана відповідачем особисто та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Надаємо до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі "Сума погашення за наданим кредитом"). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Також в обґрунтування зазначає, даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов?язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінію, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 02/2023 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 29.11.2023 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Також необхідно зауважати, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов?язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов?язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

08.07.2024 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому зазначено, що на даний час перебуває на лікарняному, що унеможливлює представництво ним інтересів відповідача у судовому засіданні, призначеному на 10.00 год. 08.07.2024 р. Крім того, зважаючи на наявність по даній справі ухвали суду від 23.04.2024 р. про витребування від Міністерства соціальної політики України інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно відповідача ОСОБА_1 , для отримання відповідних доказів відповідач звернувся до Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, в ході якого було виявлено неналежне внесення відповідної інформації. Обставини такого наразі з`ясовуються, а приведення інформації про реєстрацію ОСОБА_1 як ВПО наразі не завершена. Відповідні докази перебувають в процесі отримання і мають суттєве значення при вирішенні заявленого клопотання, а неможливість їх отримання на даний час зумовлює додаткову необхідність у відкладенні судового засідання.

06.08.2024 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, в якому зазначено про неможливість його участі у судовому засіданні, призначеному на 10.00 год. 06.08.2024 р. через необхідність участі в іншому судовому засіданні в Ужгородському міськрайонному суді по справі №308/10869/24, в якій бере участь як представник відповідача, розгляд якої призначено на 09.50 год. 06.08.2024 р. Крім того, обставин, повідомлені у клопотанні від 06.07.2024 р. щодо реєстрації відповідача як ВПО наразі не знайшли свого підтвердження і з`ясування, що потребує додаткового часу для їх з`ясування. Також представником відповідача подано пояснення до відзиву, в яких заначено, що при частковому опрацюванні таблиць із роздруківками заборгованості відповідача ОСОБА_1 (мікрошрифт яких не надає змоги опрацьовувати такі у встановлений судом для відзиву строк) стороною відповідача було виявлено факт безпідставного списання позивачем коштів з рахунку клієнта ОСОБА_1 в рахунок погашення відсотків по кредиту, що призвело до незмінності стану заборгованості клієнта по тілу кредиту при частковому погашенні такої. Такі списання проводилися без належної правової підстави: без погодженого стороною споживача банківських послуг заяви клієнта, та без відповідної норми закону чи договору. Відповідно безпідставне списання банком з рахунку клієнта коштів у рахунок погашення його заборгованості призвела до зростання такої і не узгоджується із засадами диспозитивності та свободи договору при реалізації кредитних правовідносин сторін. Так, на 07.06.2011 року у позивача була відсутня заборгованість по кредиту, однак із вказаної дати погашення заборгованості по відсотках банком із вказаної дати здійснювалося за рахунок кредитних коштів клієнта без його згоди (стверджується випискою з рахунку). Відповідно згода клієнта на списання коштів для погашення відсотків за рахунок кредитних коштів була надана клієнтом банку (відповідачем) лише 24.01.2023 р., що стверджується наданою позивачем до справи Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно розрахунок заборгованості, наданий позивачем проведено без урахування фактичних обставин і підстав такого нарахування, з порушенням самих Умов та Правил надання банківських послуг, Закону "Про захист прав споживачів", норм 509, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. Належного розрахунку заборгованості, із урахуванням вищенаведених обставин позивачем не надано до суду.

27.08.2024 року через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 27.08.2024 року, у зв`язку із необхідністю додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі.

12.09.2024 року від представника позивача надійшли заперечення в яких представник зазначає, що ЗУ "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон. Окрім того, в Анкеті-Заяві зазначено: "Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.." Таким чином, підписавши Анкету-Заяву Відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Також в даних запереченнях зазначена раніше викладена позиція, яка відображена в запереченнях 16.05.2024 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник в судові засідання не з`явилися, безпосередньо відзив на позов не надали, у зв`язку з чим суд зазначає таке.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідач та його представник в судові засідання не з`явилися.

Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, представником відповідача неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, разом із тим, в жодне з судових засідань, а ні відповідач, а ні його представник не з`являлися, тому суд розцінює дії відповідача та його представника, як зловживання процесуальними правами.

Крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що сторона відповідача вочевидь обізнана з перебуванням справи на розгляді суду, неодноразовим відкладенням її розгляду та належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, вбачаючи відсутність поважних причин їх нез`явлення, враховуючи, що її належним чином повідомлено про день та час судового засідання.

У цьому зв`язку суд також враховує, що у даному випадку, відповідно до положень ЦПК України, у разі неможливості направлення в судове засідання повноважного представника, сторона відповідача була не позбавлена права: надіслати на адресу суду поштовим зв`язком відзив та докази, які є необхідними для розгляду справи, письмово викладену позицію щодо позовних вимог та інших питань, як процесуцального характеру (заяви, клопотання тощо), так і тих, що стосуються розгляду справи по суті; брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі, з використанням власних технічних засобів згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Крім цього, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Виходячи із положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України, а також враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, розумності строку розгляду справи судом , неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), відповідач, з метою дотримання завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи особисто, сторона відповідача могла взяти участь в режимі відеоконференції, в тому числі й використовуючи власні засоби, перешкод для подачі відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції, в тому числі й шляхом їх надсилання до суду в електронній формі, не вбачається. Крім цього, суд зазначає, що відповідач, очевидним обов`язком якого є цікавитися розглядом своєї справи у суді, у випадку виникнення певних перепон щодо представлення його інтересів, не був позбавлений можливості звернутися за юридичною допомогою та залучити іншого представника.

Адже, в силу ч. 2 ст. 2 ЦПК України, як суд, так й учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Щодо посилання сторони відповідача на наявність підстав для передачі справи за підсудністю за місцем фактичного проживання відповідача (як внутрішньо переміщеної особи), суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 . На виконання ухвали суду від Міністерства соціальної політики України надійшов лист № 11275/0/2-24/3 від 03.05.2024, в якому зазначено, що станом на 01.05.2024 року інформація щодо відповідача в ЄІБД ВПО відсутня.

Інших відомостей, станом на день розгляду справи, щодо підтвердження чи спростування наявної в матеріалах справи інформації суду не надано.

За таких обставин, з огляду на наявність доказів реєстрації відповідача на території, на яку поширюється територіальна юрисдикція Яготинського районного суду Київської області, а також відсутності відомостей про реєстрацію відповідача в іншому регіоні, зокрема, як внутрішньо-переміщеної особи, підстав для передачі справи за підсудністю іншому суду не встановлено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи саме таким чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

10.10.2009 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ "КБ "ПриватБанк". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім цього, матеріали справи містять підписану відповідачем заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку", які викладені на сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач.

Відповідно до укладеного договору відповідач отримав від АТ "КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням кредитної картки, який згодом було збільшено до 45 000 грн, що підтверджується випискою по рахунку, довідкою про зміну умов кредитування, звідки вбачається неодноразова зміна кредитного ліміту, та довідкою про надання кредитних карток.

Із долученої до позовної заяви "Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна 55 днів" яка підписана відповідачем особисто та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Крім цього, згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Пільговий період кредитування - це установлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01% річних. У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід?ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими умовами. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов?язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов?язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме: - розмір щомісяного мінімального платежу складає 7% ( з 02.04.2014року Наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 р. розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; - строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. У разі виникнення прострочених зобов?язань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість відповідачу користуватись кредитними коштами, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі наданими позивачем розрахунком та випискою по рахунку.

Разом з тим, у порушення умов кредитного договору та вищевказаних положень законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості.

У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 21.11.2023 року згідно з розрахунком позивача має заборгованість у сумі 33843,38 грн.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем доведено виникнення та продовження між сторонами тривалих та безперервних договірних відносин (кредитного договору). З наданої стороною позивача виписки про рух коштів по картці позичальника убачається, що відповідач після отримання банківської картки активно користувався кредитними коштами.

Таким чином, судом встановлено, що умови кредитування відповідач розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» отримав, про що свідчить його дії по укладенню договору, подальше виконання ним умов кредитного договору відповідно до публічної пропозиції, відсутність будь-яких письмових заперечень щодо умов кредитування, строків тощо.

Враховуючи викладене, банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Всупереч ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не надав доказів повної або часткової сплати заборгованості за кредитним договором, не спростував розмір заборгованості, заявлений до стягнення позивачем, заперечень щодо розрахунку суми заборгованості та власного розрахунку суду не надав, а також не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі.

У свою чергу виписка по картковому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості за кредитним договором підтверджує неналежне виконання відповідачем умов та правил повернення кредитних коштів.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач користувався коштами Банку, наданими йому позивачем шляхом відновлювальної кредитної лінії з використанням платіжної картки, фактично прийнявши запропоновані банком умови та правила надання банківських послуг відповідного виду, та при цьому погасив не всю суму заборгованості (основне зобов`язання), суд вважає, що права та інтереси кредитодавця підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості в оспорюваній сумі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає докази позивача належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи сторони відповідача щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд відхиляє. При цьому, суд враховує, що відповідно до довідки позивача, яка міститься в матеріалах справи, термін дії кредитної картки відповідача становить 02/23, тобто лютий місяць 2023 року, а позов поданий в грудні 2023 року.

Крім цього, суд також враховує, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02 квітня 2020 року), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. При цьому, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Даючи оцінку доводам, викладеним стороною, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України", "Трофимчук проти України", "Проніна проти України"). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" 33843 (тридцять три тисячі вісімсот сорок три) грн 38 коп. заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк" 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Повний текст рішення підписано 25.10.2024 року.

Суддя М. М. Нарольський