Справа № 405/423/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

представників відповідача: Тарасенка Я.І., Бабенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди надмірною тривалістю розгляду справи № 393/1157/13-к за обвинуваченням ОСОБА_2 по кримінальному провадженню № 0000043 за ч.1 ст. 186 КК України, ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з надмірною тривалістю розгляду справи № 393/1157/13-к за обвинуваченням ОСОБА_2 по кримінальному провадженню № 0000043 за ч.1 ст. 186 КК України, ч.1 ст. 125 КК України тапросить стягнути з Державного казначейства України в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 500 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на її користь з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позов обґрунтовує тим, що надмірною тривалістю розгляду вищезазначеної справи їй завдано моральну шкоду. Довготривалим розслідуванням їй завдано страждань, що призвело до погіршення та позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, погіршення стосунків з людьми, які її оточують, інших негативних наслідків. При розгляді кримінальної справи не було вчинено всіх необхідних процесуальних дій, також затягувався і розгляд справи судом, що змушувало її неодноразово звертатись в суд з різними процесуальними документами та витрачати свій час і вона не займалась своїм побутом, а лише судами. Враховуючи конкретні обставини, характер моральних страждань, їх наслідки та інші негативні впливи внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності визначає розмір моральної шкоди в сумі 500 000,00 грн. та посилаючись на норми статей 15, 16 ЦК України, статтю 56 Конституції України, частини 1, 2 статті 1176 ЦПК України, п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянам незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просила задовольнити позов.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.01.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 було передано на розгляд за територіальною юрисдикцією.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.04.2024 року ухвала суду першої інстанції скасована, справа направлена до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду 25.04.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачам надано термін для подання відзиву на позов, призначено підготовче засідання.

09.05.2024 року відповідачемГоловним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області також подано відзив на позов.

14.05.2024 року відповідачем Кіровоградською обласною прокуратурою подано відзив на позов.

22.05.2024 року відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позов.

Ухвалою суду від 10.06.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні 16.08.2024 року позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові та просила позов задовольнити. Пояснила, що досудове слідство у її справі затягувалось, їй відмовляли в клопотаннях, що забирало її час. В суді також розгляд справи затягувався, на її клопотання не реагували, прокурор підтримував сторону обвинувачення, що забирало її життя. Все робилось з метою закриття справи за строками, Корявкіна була кілером обласної прокуратури з ознаками садизму.

22.08.2024 року позивачем подана заява розглядати справи та проводити всі засідання без її участі.

Представник відповідача ГУНП в Кіровоградській області в судовому засіданні підтримав пояснення, викладені у відзиві на позов та просив відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 через їх недоведеність.

Представник відповідача Кіровоградської обласної прокуратури в судовому засіданні підтримала пояснення, викладені у відзиві на позов та просила відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 так як остання вже зверталась в суд з аналогічними вимогами.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового засідання.

Заслухавши учасників процесу, які приймали участі в судових засіданнях, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, щоДолинським РВ УМВС України в Кіровоградській області до ЄРДР 29.11.2012 року внесено відомості № 0000043 за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за фактом відкритого заволодіння її майном (фотоапаратом) жителькою с. Олександрівка Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_2 . Згодом, Долинським РВ УМВС України в Кіровоградській області до ЄРДР 04.03.2013 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення № 0000315 передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . У подальшому, 22.03.2013 року матеріали вказаних кримінальних проваджень об`єднані в одне провадження № 0000043. З метою встановлення обставин вчинених кримінальних правопорушень процесуальним прокурором у кримінальному провадженні 22.04.2013 року наданні для виконання слідчому письмові вказівки.

У ході проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні крім інших слідчих дій призначено та проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо встановлення ступеня тяжкості та механізму нанесення тілесних ушкоджень. За результатами досудового розслідування 02.11.2013 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України та 04.11.2013 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України направлено для розгляду до суду.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області № 393/1157/13-к від 12.09.2014 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 повернуто прокурору для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області № 11-кп/781/828/14 від 28.10.2014 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області № 393/1157/13-к від 12.09.2014 року. Згодом, через неможливість утворення складу суду для розгляду обвинувального акту у зазначеному кримінальному провадженні, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області № 393/1157/13-к від 15.12.2014 року прийнято рішення про направлення кримінального провадження для розгляду до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда № 393/1157/13-к від 23.12.2014 року обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення недоліків. За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора 05.02.2015 року апеляційною інстанцією скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда № 393/1157/13-к від 23.12.2014 року та призначено новий судовий розгляд у тому ж складі суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда № 393/1157/13-к від 22.08.2018 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0000043 закрито.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21.03.2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.08.2018 року скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №0000043 закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року залишено без задоволення.

Крім цього, постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12.11.2012 року порушено кримінальну справу за заявою приватного обвинувачення ОСОБА_2 проти ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (справа № 1106/3878/2012). Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області № 1106/3878/2012 від 21.10.2013 року направлено матеріали кримінальної справи за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_2 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України прокурору Долинського району Кіровоградської області для провадження досудового слідства. Матеріали зазначеної кримінальної справи 28.10.2013 року за № 02-3463 направлено до Долинського РВ УМВС в Кіровоградські області та 06.11.2013 року до ЄРДР Долинським РВ УМВС внесено відомості № 00001106 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На підставі постанови Апеляційного суду Кіровоградської області № 1106/3878/2012 від 12.11.2013 року кримінальне провадження № 00001106 - закрито, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Матеріали закритого кримінального провадження направлено до Бобринецького районного суду. За результатами розгляду кримінальної справи за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_2 за обвинуваченням ОСОБА_1 , постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області № 405/547/14-к від 20.10.2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу відносно останньої провадженням закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вказані обставини встановлені також в рішенні Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.08.2023 року (справа № 405/269/23), яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 і ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.01.2024 року у даній справі закрито апеляційне провадження у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від своєї апеляційної скарги.

Обгрунтовучи позов ОСОБА_1 зазначає про бездіяльність органів досудового розслідування, що виразилась у затягуванні кримінального провадження № 0000043, де вона є потерпілою.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами), на який посилається позивач, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1. постановлення виправдувального вироку;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються:

1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги;

5. моральна шкода.

Вказані норми встановлюють особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, але вони не поширюються на правовідносини, зазначені позивачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

В позові позивач, як на підстави наявності права на відшкодування шкоди, посилається на ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, судом встановлено, що до позивача не було застосовано адміністративний арешт чи виправні роботи, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи органів.

Позивач у позові посилається на відшкодування шкоди завданої органами влади, їх посадовими чи службовими особами, а саме: рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, але нею не надано доказів такої неправомірності у встановленому законом порядку.

Вирішення питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності службових або посадових осіб органів державної влади віднесено до компетенції адміністративних судів, а тому суд в порядку цивільного судочинства, не може визнати правомірними чи неправомірними дії службових або посадових осіб органів державної влади, як суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми та при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5, абзаці 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми статті, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певні юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги.

Позивач зазначає, що вона зазнала моральних страждань, займалась лише судовими справами, а не власним життям, зазнала значних змін у власній життєдіяльності та мусила докладати додаткових зусиль до організації побуту та повсякденного життя і праці, при цьому з позову не зрозуміло, яких саме моральних страждань зазнала позивач і які наслідки. Тобто, відсутні належні докази, які б вказували на те, в чому ж полягає причинена моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіяні, не надано доказів, які б вказували на незаконність дій органів державної влади.

Таким чином, без надання документальних доказів, твердження про моральні страждання, приниження честі, порушення звичайного укладу життя є лише припущеннями і не можуть слугувати підставою для вирішення питання про стягнення моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди надмірною тривалістю розгляду справи № 393/1157/13-к за обвинуваченням ОСОБА_2 по кримінальному провадженню № 0000043 за ч.1 ст. 186 КК України, ч.1 ст. 125 КК України - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 28.10.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Державна казначейська служба України, 01601 м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, 25006 м. Кропивницький,вул. Віктора Чміленка, 41.

Кіровоградська обласна прокуратура, 25006 м. Кропивницький, пр. Європейський, 4.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко