Справа № 303/935/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рега Євгеній Євгенійович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2024 року у складі судді Монич В.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення аліментів на неповнолітню дитину,-

встановив :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів минули роки і розмір витрат на утримання сина значно зросли. Позивач зазначає, що їх син ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, діагноз бронхіальна астма алергічна персистуюча 2 ступеня, має слабке здоров`я, часто хворіє, на постійній основі приймає ліки від хвороби, потребує постійного оздоровлення та загартування, що несе за собою значні витрати. За рекомендацією лікарів син займається плаванням, також на оздоровлення дитини необхідні масаж, соляні камери та інгаляції. Окрім вказаного потрібні вітаміни для імунітету дитини, кошти на купівлю одягу, взуття та інші щомісячні витрати. Батько дитини з часу розлучення з 23.06.2014 року долею сина не переймається, участі у вихованні не приймає, не спілкується з сином, не турбується про стан здоров`я, не створює умов для здобуття дитиною освіти та його підготовці до самостійного життя, батько є здоровим і працездатним.

За вказаних обставин, позивач просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 5500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення аліментів на неповнолітню дитину задоволено.

Збільшено розмір аліментів, стягнено з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5500 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 січня 2024 року до досягнення дитини повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не обґрунтовані підстави та не надано доказів на підставі яких необхідно стягнути аліменти у заявленому розмірі. Апелянт просить взяти до уваги, що працює у ФОП ОСОБА_4 , на даний момент займає посаду менеджера з оптової торгівлі, має встановлений дохід на підставі якого можливо визначити розмір аліментів у частці від доходу. Окрім того, апелянт зазначає, що наразі є єдиним годувальником сім`ї, у якого перебуває на утриманні донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дружина ОСОБА_6 , яка перебуває у декретній відпустці.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження), апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 28 березня 2007 року (а.с.5).

Дитина сторін ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має посвідчення серії НОМЕР_2 дитини з інвалідністю (а.с.8).

Згідно вкладного листка на підлітка до медичної карти виданої «Медичним центром сім`ї» встановлено, що син відповідача ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, діагноз бронхіальна астма алергічна персистуюча 2 ступеня (а.с.9).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання проведеного представником служби у справах дітей зазначено, що дитина проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з матір`ю у них добрі родинні стосунки є повага порозуміння. Після розлучення батьків мати створює для нього належні умови проживання та виховання, турбується про його розвиток навчання та стан здоров`я (а.с.10).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2021 року збільшено розмір аліментів, які стягувались на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року та стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Згідно з абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч.1 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Збільшуючи розмір аліментів, суд першої інстанції врахував, що з моменту присудження аліментів (2021 року) дитина сторін підросла і витрати на його утримання значно зросли, матеріальне становище одержувача аліментів матері дитини, з якою проживає дитина змінився в сторону погіршення, відповідач є молодою та працездатною особою, дитина сторін є інвалідом з дитинства, потребує постійного оздоровлення та приймання ліків, виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 правильно дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання останнього в розмірі 5500 грн. щомісячно.

Визначений розмір аліментів відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності та моральності, спрямований на захист інтересів дитини з інвалідністю та забезпечення одержання нею коштів, необхідних достатніх для забезпечення здоров`я дитини та гармонійного розвитку.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апелянта про можливість визначення розміру аліментів на дитину в частці від заробітку (доходу), так як у відповідності до ч.3 ст.181 СК України отримувач аліментів скористався своїм правом щодо вибору способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову не заслуговують га увагу, оскільки їх неповнолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, при цьому потребує матеріального забезпечення, яке позивачка сама не в змозі надати сину, який є інвалідом з дитинства, для належного його утримання та забезпечити всім необхідним.

Посилання апелянта на те, що він неспроможній сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, так як у нього на утриманні перебуває дружина та малолітня донька від другого шлюбу не може бути взято до уваги, оскільки дана обставина не звільняє його від обов`язку, як батька, який є молодою та працездатною особою щодо належного забезпечення своїх дітей. Окрім того, доказуванню підлягає утримання платником аліментів своєї дружини, яка як зазначає апелянт перебуває у декретній відпустці, якщо таке реально має місце, відсутність у неї інших засобів для забезпечення, зокрема, соціальних виплат, інших грошових коштів, доходів, майна тощо. Таких доказів апелянтом не надано.

Твердження апелянта про те, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи спростовуються матеріалами справи. Зокрема, про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлявся належним чином, що підтверджується роздрукованими трекінгами з акціонерного товариства «Укрпошти» про відстеження поштових повідомлень №060 від 15.02.2024 року, №711 від 13.03.2024 року.

Стосовно наданої до апеляційної скарги копії листа-відповіді акціонерного товариства «Укрпошта», в якій зазначено, що рекомендовані повідомлення, адресовані ОСОБА_1 були повернуті за зворотною адресою за відсутністю адресата суд виходить з наступного.

Згідно відповіді з єдиного державного демографічного реєстру №421514 від 26.01.2024 відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем реєстрації відповідача судом першої інстанції було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, разом із копією позовної заяви з додатками, а також судові повістки про час і місце розгляду справи.

Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч.8 ст.128 ЦПК України, дійшов вірного висновку, що таке повідомлення відповідача є належним та вмотивовано не взяв до уваги, надіслану представником відповідача заяву про відкладення розгляду справи.

Додану до апеляційної скарги довідку про заробітну плату від 16.02.2024 р. відповідача ОСОБА_1 , видану ФОП ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.4 ст.12 ЦПК України)

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 п.2, п.4 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно доданої відповідачем до апеляційної скарги довідки про доходи слідує, що така сформована 16.02.2024 р. за вихідним №5. Відтак, на час розгляду справи в суді першої інстанції така довідка була наявна у ОСОБА_1 , який як встановлено вище судом був обізнаний про розгляд справи, однак відповідач не скористався своїм правом у встановлений законом строк для її подання до суду першої інстанції, а тому додана довідка не може бути взята до уваги апеляційним судом.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів до 5500 грн. є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлялась вимога про збільшення розміру аліментів шляхом їх стягнення з дня пред`явлення позову, а не з дня набрання рішенням законної сили, як передбачає законодавець, а тому заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Відтак, суд першої інстанції помилково зазначив у резолютивній частині рішення, що визначений ним розмір аліментів підлягає стягненню, починаючи з 25 січня 2024 року, тобто з дня пред`явлення позову. Вказане посилання підлягає виключенню з резолютивної частини рішення.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів п.п.3, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні із викладом першого та другого абзацу резолютивної частини рішення у новій редакції.

Керуючись ст.ст 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рега Євгеній Євгенійович, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2024 року змінити, виклавши перший та другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5500 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитини повноліття".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: