Справа № 382/1485/24
Номер провадження: 2/365/338/24
04 грудня 2024 року селище Згурівка
Згурівський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Солдатової Т.М.
за участю секретаря судового засідання Ячної А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 13012023.
Крім того, 22 жовтня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та ОСОБА_1 (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено Договір позики №77219672 (далі - Договір позики) в електронній формі.
12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВАРИСТВОМ ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач) укладено Договір факторингу №12082022 (далі - Договір факторингу).
20 серпня 2024 року ухвалою Яготинського районного суду Київської області позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, передано на розгляд за підсудністю до Згурівського районного суду Київської області.
27 серпня 2024 року матеріали справи надійшли до Згурівського районного суду Київської області. Цього ж дня за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Солдатову Т.М.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи.
Відповідно до ухвали суду від 02 жовтня 2024 року Згурівський районний суд Київської області перейшов від спрощеного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в п. 4 резолютивної частини пред`явленого позову міститься прохання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», у випадку неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася за адресою останнього відомого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру). Поштові відправлення повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду цивільної справи. Крім того, про дату, час та місце проведення судового засідання ОСОБА_1 повідомлялась через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не подала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1).
Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України), а також електронними доказами, якими є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі (ч. 1 ст. 100 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
- копію Паспорта споживчого кредиту від 18.04.2021 (а.с. 12);
- копію договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 (далі - договір факторингу № 13012023) (неповний текст) (а.с. 9-10);
- копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 13.01.2023 за договором факторингу № 13012023 від 13.01.2023 (а.с. 34);
- витяг з реєстру боржників від 13.01.2023 до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023, сформований та підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Москаленко М.С. та затверджений печаткою ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 35);
- не засвідчену належним чином копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (а.с. 37);
- не засвідчену належним чином копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ідентифікаційний код юридичної особи 42201361 (а.с. 38);
- не засвідчену належним чином копію витягу зі статуту ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (окремі аркуші) (а.с. 39-40).
На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики (ануїтет) № 77219672 від 22.10.2021, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем ОСОБА_1 , позивач надав:
- копію договору позики (ануїтет) № 77219672 від 22.10.2021 та додатку № 1 до цього договору (а.с. 41);
- копію договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (далі - договір факторингу № 14/06/21) (неповний текст) (а.с. 42-43);
- копію додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 про внесення змін до п. 1.3 договору (а.с. 44);
- копію додаткової угоди № 12 від 27.10.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 45);
- копію акту прийому-передачі реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 за договором факторингу № 77219672 від 22.10.2021 (а.с. 46);
- витяг з реєстру боржників від 27.10.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, сформований та підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Москаленко М.С. та затверджений печаткою ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 47);
- розрахунок заборгованості за кредитним договором № 77219672 від 22.10.2021 за період з 27.10.2023 по 31.05.2024 здійснений та підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Москаленко М.С. та затверджений печаткою ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 48);
- не засвідчену належним чином копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (а.с. 49);
- не засвідчену належним чином копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ідентифікаційний код юридичної особи 39861924 (а.с. 50-51);
- не засвідчену належним чином копію витягу зі статуту ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (окремі аркуші) (а.с. 52-53).
Будь-яких інших доказів на підтвердження існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики № 77219672 від 22.10.2021 позивачем не надано.
- копію Паспорта споживчого кредиту від 20.10.2021 (а.с. 12);
- копію договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 (далі - договір факторингу № 12082022) (неповний текст) (а.с. 58-59);
- копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 12.08.2022 за договором факторингу № 12082022 від 12.08.2022 (а.с. 60);
- витяг з реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022, сформований та підписаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Москаленко М.С. та затверджений печаткою ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 61);
- не засвідчену належним чином копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «КУ «ЄКГ» (а.с. 63);
- не засвідчену належним чином копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «КУ «ЄКГ», ідентифікаційний код юридичної особи 40203427 (а.с. 64);
- не засвідчену належним чином копію розпорядження від 08.06.2017 № 2400 про видачу ТОВ «КУ «ЄКГ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 65);
- не засвідчену належним чином копію опису документів, що надаються ТОВ «КУ «ЄКГ» для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» (а.с. 66).
Окрім зазначених вище документів до позовної заяви додано:
- копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 67);
- копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» з додатком (а.с. 68);
- копію розпорядження від 23.03.2017 № 691 про видачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 69);
- копію витягу зі статуту ТОВ «ФК «ЄАПБ» (окремі аркуші) (а.с. 70-72);
- копію протоколу № 41 Загальних зборів Засновників (Учасників) ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 26.06.2014 про призначення генерального директора (а.с. 73);
- копію наказу від 02.07.2014 № ФК125-к про призначення генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 74);
- копію довіреності від 07.12.2023 на представництво інтересів ТОВ «ФК «ЄАПБ» Москаленко М.С., строк дії до 31.12.2024 (а.с. 75).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором (ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Відповіддо до ч. 1, 2 та 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Як зазначено у статті 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Особливістю консенсуальної природи кредитного договору є те, що законом допускається одностороння відмова від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором, що знайшло відображення, зокрема, у ст. 1056 ЦК України та ст. 10, 14, 15 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, з матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно підписала в електронній формі:
В той же час, консенсуальна природа кредитного договору свідчить лише про те, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, але не свідчить про те, що у позичальника автоматично виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, у розмірі та на умовах зазначених в договорі, оскільки цей обов`язок є похідним від обов`язку кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Про це свідчать і положення договорів, за якими заявлено вимоги про стягнення заборгованості, зокрема:
- п. 1.4 договір позики (ануїтет) № 77219672 від 22.10.2021, відповідно до якого проценти за цим договором нараховуються на залишок позики згідно графіка платежів, за кожний день користування позикою, включаючи дати отримання та повернення. Тобто, вбачається, що обов`язок позичальника щодо повернення позики та сплати процентів та інших платежів на умовах договору, виникає лише після виконання позикодавцем обов`язку щодо надання грошових коштів у позику;
Тобто, висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитор зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, розмір заборгованості тощо.
Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору).
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Проте, з досліджених доказів вбачається, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, вказаний у договорах. У всіх трьох договорах зазначено рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісними кредиторами зобов`язань щодо надання грошових коштів у розмірі визначеному відповідно у кожному з вищезазначених кредитних договорів, а, відповідно, і не підтвердив факт виникнення у відповідача ОСОБА_1 обов`язку повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі на умовах, визначених у цих договорах.
До позовної заяви додані розрахунки заборгованості за спірними договорами, здійснені представником позивача ОСОБА_2 (а.с. 36, 48, 62).
Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами створені самим позивачем та не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, наявність та розмір заборгованості. Зокрема, розрахунок не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, процентну(ні) ставку(и) за якою(ими) нараховувались проценти, період їх нарахування, наявність чи відсутність нарахувань за понадстрокове користування кредитними коштами, наявність чи відсутність нарахувань неустойки тощо.
Інформація зазначена в цих розрахунках заборгованості і самі розрахунки заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути належними та допустимими доказами наявності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 .
Позивач стверджує, що:
-на підставі договору факторингу договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 він набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики (ануїтет) № 77219672 від 22.10.2021;
На підтвердження цих тверджень, зокрема, надає, копії витягів (як зазначає позивач у переліку додатків до позовної заяви) з договорів факторингу, які по факту є копіями окремих аркушів відповідних договорів, копії актів прийому-передачі реєстру боржників за відповідними договорами факторингу, витяги з реєстру боржників до відповідних договорів факторингу та розрахунки заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
В силу норм ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а також в інших випадках, встановлених законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до п. 1.2. договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному вигляді за формою наведеною в додатку № 4 цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 5). Крім того, відповідно до п. 1.6 цього договору права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 2).
Розділ договору факторингу «Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі» містить термін «Документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме:
-заяви на пролонгацію кредитного договору;
-анкети-заяви на отримання кредиту, за наявності;/
-детальні розрахунки заборгованості (простроченої заборгованості та всіх інших платежів) по кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги та документи, що підтверджують надання (перерахування) коштів боржникам (надаються на запит фактора в індивідуальному порядку);
-у разі знаходження справи в суді або на стадії виконавчого провадження судове рішення та, у разі наявності, виконавчий документ чи постанову про відкриття виконавчого провадження (або документ, яким засвідчується факт подання виконавчого документа до органу або особи, що здійснюють примусове виконання рішень судів та інших органів, у разі відсутності по справі, що знаходиться на стадії виконавчого провадження, виконавчого документа чи постанови про відкриття виконавчого провадження) (а.с. 31-33).
Тобто, договір факторингу № 13012023 від 13.01.2023 передбачає передання клієнтом вищезазначеної документації фактору, тим більше, що такий обов`язок випливає з норми ч. 1 ст. 517 ЦК України. А у випадку, якщо клієнт цього не зробив, фактор має право вимагали від клієнта надати відповідну документацію.
Аналогічні положення містяться у договорах факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (п. 1.2, розділ «Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі») (а.с. 42-43) та № 12082022 від 12.08.2022 (п. 1.2, 1.6, розділ «Визначення термінів, що використовуються у даному Договорі») (а.с. 58-60).
В той же час, вивчивши копії наданих позивачем так званих витягів з договорів факторингу, суд встановив, що позивачем подано лише копії окремих аркушів відповідних договорів факторингу, що не є витягом з документа в розумінні ч. 2 ст. 95 ЦПК України, оскільки не відповідає вимогам щодо оформлення витягів з документів, встановлених чинним законодавством України. Також, належним чином засвідчені копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченою копією самого документа. З наданих аркушів договорів факторингу неможливо встановити, зокрема, строк дії таких договорів. Особливо це актуально у випадку з договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, за яким, як стверджує позивач, право вимоги до відповідача перейшло 27.10.2023, враховуючи, що право вимоги первісного кредитора до відповідача не існувало на момент підписання цього договору факторингу. З огляду на вищезазначене, суд не приймає надані позивачем копії окремих аркушів договору факторингу як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні ст. 77 - 79 ЦПК України.
На підтвердження факту переходу прав вимоги до ОСОБА_1 позивач також надав копію додаткової угоди № 12 до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, в якій зазначено, що вона є невід`ємною частиною договору та положення даної додаткової угоди діють виключно щодо реєстру боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року, і не змінює порядок оплати інших реєстрів (а.с. 45).
Суд звертає у вагу, що надані позивачем витяги з реєстрів боржників до відповідни договорів факторингу не підписано та не засвідчено печатками другої сторони первісними кредиторами. Фактично додані витяги є документами, що надруковані позивачем та підписані його представником ОСОБА_2 .
Такий доказ не відповідає, зокрема, вимогам щодо достовірності доказу, оскільки на підставі наданого позивачем витягу суд позбавлений можливості встановити дійсні обставини справи, а саме, чи дійсно право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за відповідними кредитними договорами/договорами позики передане від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно з відповідними реєстрами боржників до договорів факторингу.
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що в позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами необхідно відмовити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 12, 13, 76-80, 81, 83, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У позові ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Згурівським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складене 12 грудня 2024 року.
Учасники справи
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Головуючий суддя Т.М. Солдатова