Дата документу 24.01.2024 Справа № 336/1223/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1223/22 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/114/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі наказу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку позивача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19 жовтня 2021 року до досягнення донькою повноліття. Крім того, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року з нього стягнуті аліменти на утримання іншої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 жовтня 2014 року до досягнення донькою повноліття. Таким чином, за виконавчими документами з нього стягується 1/2 частина доходів на утримання двох дітей, тоді як за змістом положень законодавства на утримання двох дітей на підставі наказу підлягає стягненню як аліменти 1/3 частина заробітку платника аліментів.

Позивач подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя заяву про скасування наказу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2022 року ця заява була повернута йому з посиланням на відсутність такого знаряддя захисту права боржника за судовим наказом, як подання заяви про скасування судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Разом з цим, ухвала про повернення його заяви містила роз`яснення про право позивача звернутися до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів або з заявою про перегляд наказу за нововиявленими обставинами.

Позивач вважає, що означений випадок, коли при стягненні з нього аліментів на молодшу дитину не врахували наявність судового рішення про стягнення аліментів на утримання старшої доньки, дає йому підстави порушити питання про зменшення розміру аліментів на утримання кожної дитини до 1/6 частини його заробітку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: зменшити встановлений судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2021 року в цивільній справі № 336/8547/21 розмір аліментів, що стягуються на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нього на користь ОСОБА_2 , - з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення у зміненому розмірі з 19 жовтня 2021 року; зменшити розмір аліментів, що стягнуті з нього на користь відповідачки рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2014 року в цивільній справі № 336/7912/14-ц на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення у зміненому розмірі з 19 жовтня 2021 року; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2014 року з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Запоріжжя, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює енергетиком цеху № 41 Акціонерного товариства «Мотор Січ», на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на 1/5 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Змінено розмір аліментів, що стягнуті наказом судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2021 року з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженця м. Запоріжжя, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , працює енергетиком цеху № 41 Акціонерного товариства «Мотор Січ», на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на 1/5 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Решту вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що майновий стан відповідачки та її нібито невисокий заробіток не суттєво відрізняються від його заробітку. ОСОБА_2 постійно зареєстрована у гуртожитку, але з її слів там вона не проживає, а винаймає окрему квартиру. При цьому суду взагалі не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що вона дійсно винаймає квартиру та несе витрати зі сплати оренди житла. Неповнолітні діти сторін хронічними хворобами не страждають, надані суду документи свідчать лише про їх сезонні та дитячі хвороби. Він, позивач, ніколи не відмовлявся брати участь у будь-яких додаткові витратах на дітей, зумовлених їх хворобами та розвитком творчих здібностей. Таким чином, посилання суду на майновий стан відповідачки, її невисокий заробіток, видатки зі сплати оренди житла, додаткові витрати на дітей, що зумовлені їх хворобами та розвитком творчих здібностей, безпідставні та не підтверджуються доказами. Крім того, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами, спрямованими на утримання дитини, а тому суд не повинен був взагалі брати їх до уваги.

Вважає, що суд при визначенні аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача на утримання кожної з доньок, не повною мірою врахував зменшення його доходів, зміну сімейного стану та пов`язані з цими змінами додаткові видатки з утримання дружини, що є особою з інвалідністю, яка не працевлаштована, та її дітей, надавши явну перевагу доводам відповідачки, які не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зазначає, що висновки суду про те, що аліменти в розмірі 1/5 частини, які належить стягувати з усіх доходів позивача на утримання кожної дитини, будуть домірною сумою як майновому стану позивача з урахуванням здійснення ним необхідних витрат на утримання членів нової родини, так і потребі доньок сторін в утриманні, є помилковими.

Від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду. Так, увідзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що посилання скаржника на те, що вона не несе витрат на лікування хронічних хвороб у дітей, крім сезонних захворювань, є безпідставними. Обидві дитини стоять на обліку та лікуються у окуліста, кардіолога, невролога та дитячого ортопеда. Крім того, для належного розвитку молодшої дитини відповідач вимушена оплачувати послуги логопеда. Діти отримують позашкільне виховання з образотворчого мистецтва, на що вона також несе витрати.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що має право претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, створивши нову сім`ю та виховуючи і утримуючи чужих дітей, з наведених підстав просив зменшити розмір аліментів на утримання своїх дітей, яким не забезпечив житлові умови. Більш того, на відміну від позивача, вона не має нерухомості та автомобіля, вимушена орендувати однокімнатну квартиру, за яку щомісячно сплачує 4-5 тисяч гривень в залежності від розміру наданих комунальних послуг. В гуртожитку вона має тільки реєстрацію без надання житлової площі.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просить задовольнити його апеляційну скаргу та скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року, ухвалите нове рішення по справі, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи частково позов про зменшення розміру аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені при розгляді справи обставини є підставою для зміни розміру аліментів. Однак, на переконання суду, розмір аліментів на утримання доньок сторін підлягає зменшенню з 1/4 частини всіх доходів позивача до 1/5 частини на утримання кожної дитини, що буде домірною сумою як майновому стану позивача з урахуванням здійснення ним необхідних витрат на утримання членів нової родини, так і потребі дітей сторін в утриманні. На переконання суду, зменшення розміру аліментів до 1/6 частки, як вимагає позивач, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей сторін та суперечитиме їх інтересам. В силу положень статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд, визначаючи розмір змінених аліментів в частці від доходу позивача, вважав за необхідне обмежити мінімальний розмір аліментів, що будуть стягуватися, вказаною питомою вагою від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками двох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу позивача, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.10.2014 року.

На підставі наказу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2021 року з ОСОБА_1 на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

У суді першої інстанції представник позивача, крім наведених у позові підстав для зменшення розміру аліментів, зазначав, що з моменту стягнення з ОСОБА_1 аліментів на підставі судового наказу змінилися його майновий та сімейний стан. Суб`єкт господарювання, з яким він перебуває у трудових відносинах, з 1 лютого 2023 року встановив для працівників підприємства чотириденний робочий тиждень, з понеділка по четвер включно, що відбилося на розмірі заробітної плати, яка об`єктивно зменшилася. 18 лютого 2023 року він уклав шлюб з жінкою, яка має статус особи з інвалідністю третьої групи, є не працевлаштованою та перебуває на утриманні позивача. Утримує він і двох дітей своєї дружини від першого шлюбу.

Відповідачка та її представник пояснювали, що ОСОБА_1 проживає в квартирі, на набуття якої він витратив 428 000 грн., в січні 2022 року придбав автомобіль «Рено-Меган», що свідчить про наявність у нього достатнього доходу щоб забезпечити собі гідну життєдіяльність за умови сплати аліментів у визначеному судовими рішеннями розмірі. Аліменти, що вираховуються з його заробітної плати, не перевищують рекомендований законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Разом з тим, заробіток відповідачки після утримання податків обчислюється сумою в 7500-11000 грн. на місяць, яких не вистачає для задоволення усіх потреб матері та доньок, які часто хворіють та отримують позашкільну освіту з образотворчого мистецтва, витрати на оплату якої несе виключно відповідачка. Сім`я проживає в орендованій квартирі, видатки з помешкання в якій становлять 4000-5000 грн. на місяць, що також негативно відбувається на бюджеті відповідачки.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, судом зменшений розмір аліментів з 1/4 до 1/5 частини заробітку (доходу) позивача на утримання кожної з доньок сторін.

Рішення суду стягувачем аліментів не оскаржено, а оскаржено платником аліментів, який вважає, що розмір аліментів слід було зменшити до 1/6 частини його заробітку (доходу) на утримання кожної з доньок, як він просив у позові.

При розв`язанні позову суд врахував надані позивачем фактичні дані про те, що після ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів відбулися зміни в сімейному стані позивача, який уклав новий шлюб, а також ту обставину, що дружина позивача має статус особи з інвалідністю третьої групи, є матір`ю двох малолітніх дітей, чий дохід утворює лише пенсія з інвалідності, тому позивач має пов`язані з цими змінами додаткові видатки з утримання дружини, що не працевлаштована, та її дітей. Суд підставно взяв до уваги і зменшення доходів позивача через запровадження роботодавцем істотних змін в умовах праці, що полягають в скороченні робочого тижня та, відповідно, - зниженні заробітної плати. Вказані обставини є самостійною підставою для зміни розміру аліментів в бік їх зменшення.

Судом враховано і рівність обов`язків батьків з утримання дітей, що означає однакову участь батьків в утриманні доньок, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів. Суд також підставно прийняв до уваги, що встановлена рішеннями суду частка від доходів позивача як аліменти на утримання однієї дитини є тим розміром утримання, який може бути стягнутим з батька (матері) дитини у безспірному (наказному) порядку, але погодився і з твердженнями позивача, що така частка на утримання двох дітей дорівнює одній третині заробітку, тоді як з нього стягується одна друга його частина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, створивши нову сім`ю, виховуючи і утримуючи в ній дітей, а також дружину, що має статус особи з інвалідністю третьої групи, є різноманітними, а покладення на нього обов`язку сплачувати половину заробітку лише на утримання двох дітей було б неспіврозмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення життєвих потреб.

При визначенні розміру частки від заробітку позивача, на яку може бути зменшений розмір аліментів, суд правильно керувався встановленим Основним Законом України правом кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України) і підставно вважав, що з урахуванням важливих для розв`язання спору обставин, таких як майновий стан відповідачки, її невисокий заробіток, видатки зі сплати оренди житла, додаткові витрати на дітей, зумовлені їх хворобами та розвитком творчих здібностей, до яких (видатків) відповідачка не залучає позивача, обмеження розміру стягуваних аліментів мінімальною часткою, що стягується у безспірному порядку, є недоцільним.

Отже, висновок суду, що домірним як потребі дітей в утриманні, так і майновому стану платника аліментів, буде стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача на утримання кожної з доньок, є правильним, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

В якості доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що суд не повною мірою врахував зменшення його доходів, зміну сімейного стану та пов`язані з цими змінами додаткові видатки з утримання дружини, що є особою з інвалідністю третьої групи, яка не працевлаштована, та її дітей.

Слід зазначити, що сама по собі зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміну розміру аліментів. Визначальним в такому випадку є підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не надають підстав для задоволення апеляційної скарги і зміни рішення суду першої інстанції, яким було зменшено розмір аліментів з 1/4 частки до 1/5 частки і в порядку ухвалення нового судового рішення зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки, оскільки фактично зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами, та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А.Онищенко