Провадження № 2-о/522/446/24
УХВАЛА

24 жовтня 2024 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу за заявою подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Яковлевим В.Ю., про розірвання шлюбу за заявою подружжя.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою від 02.09.2024 заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя залишено без руху, встановлено заявнику строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення заяви без руху.Зазначено, що недоліки заяви мають бути усунуті таким способом:

- заява про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку окремого провадження має бути подана спільно подружжям, а не одним із них;

- до заяви має бути доданий укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений договір про те, з ким із подружжя будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

12.09.2024 через систему «Електронний суд» від представника заявника на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій представник заявника зазначає про те, що другий заявник не був зазначений у заяві, оскільки така технічна можливість відсутня при поданні заяви через систему «Електронний суд», і представник заявляє, що другим заявником є ОСОБА_2 .

Щодо ненадання нотаріально посвідченого договору про те, з ким із подружжя будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, заявник зазначає, що ст. 109 СК України передбачає надання договору у простій письмовій формі, а ст. 157 СК України не зобов`язує батьків укладати договір, між батьками відсутні суперечки з приводу сплати аліментів, тому вважає, що ним дотримано вимоги процесуального законодавства під час подання заяви.

Розглянувши подану заяву про усунення недоліків, дослідивши наведені представником заявника доводи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду не є абсолютним і може бути обмежено рішеннями суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], §§ 230). Теж саме застосовується у справах щодо критеріїв прийнятності заяви, що за своїм характером регулюються державою, яка користується певною свободою розсуду у цьому питанні (Luordo v. Italy (Луордо проти Італії), § 85).

Отже, заявник, під час подання заяви до суду, має дотримуватись вимог, встановлених чинним законодавством до певного виду заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Приписами ч. 3 ст. 293 ЦПК України визначено, що у порядку окремого провадження розглядаються, в тому числі, справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Вказана норма закону чітко передбачає випадки, в яких суд може розглядати справи про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження.

Суд приймає до уваги уточнення представника заявника, що він також діє в інтересах другого з подружжя ОСОБА_2 .

Щодо відсутності укладеного у письмовій формі та нотаріально посвідченого договору про те, з ким із подружжя будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч. 2 ст. 109 Сімейного кодексу України).

Стаття 109 СК України не зазнала змін з моменту видання вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, тому суд не вбачає підстав по іншому застосовувати вказану норму.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що спільна заява про розірвання шлюбу має бути підписана й подана до суду як чоловіком, так і дружиною, щоб суд міг переконатися, що така заява відповідає їх дійсній волі, при цьому така заява про розірвання шлюбу подається разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому договір між подружжям про розмір аліментів на дитину та щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, підлягає нотаріальному посвідченню.

Заявником вказані вимоги чинного законодавства не враховані, не усунуті недоліки позовної заяви в частині надання укладеного у письмовій формі та нотаріально посвідченого договору про те, з ким із подружжя будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Доданий до заяви договір нотаріально не посвідчений. Окрім того, в порушення ст. 109 СК України, місце проживання дітей у договорі визначено не з одним із батьків, а з ОСОБА_3 .

Згідно ч.3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 6 ст. 187 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя не може бути прийнята судом до провадження та на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 175, 177, 185, 258, 260, 261, 293-294, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя вважати неподаною та, разом із доданими до неї матеріалами - повернути ОСОБА_1 .

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Юлія ЧОРНУХА