Справа № 286/2832/23
Провадження № 2/279/1455/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Недашківської Л.А., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №286/2832/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Овруцька міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Овруцька міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В обгрунування своїх вимог зазначила, що відповідно до Витягу з Державного реестру речових прав на нерухоме майно про ресстрацію права власності від 05.10.2021 року №278059244 вона є власником виділеної в натурі за рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25.06.2020 року 1/4 ідеальної частки житлового будинку в АДРЕСА_1 . Має у власності наступні виділенні приміщення: веранду площею 7,6 кв. м, кухню площею 14,7 кв. м, кладову площею 2,1 кв. м, санітарну кімнату площею 3,9 ка. м, коридор ппощею 15,4 кв. м, кімпату площею 15,7 кв. м, кімнату площею 12,5 кв. м, кімнату площею 12,7 кв. м, 1/2 частину сараю (Г). Маючи намір реалізувати свое право на приватизацію частини земельної ділянки під власним майном ще до виділу в натурі майна вона отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної діпянки в натурі ( на місцевості), а саме рішення Овруцької міської ради від 22.07.2016 року №427. У січні 2024 року вона повторно звернулась до Овруцької міської ради для отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у зв`язку із поділом житлового будинку в натурі, та так як Рішенням Овруцької міської ради від 25.08.2020 року №1085 виділеній в натурі за рішенням суду ідеальній частці із спільної часткової власності житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , змінено адресу з номера «22» квартира «2» на номер «22/2›. Листом Овруцької міської ради від 01.02.2023 року отримала відповідь, що дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не потрібний, рекомендовано звернутися до розробника землевпорядної організації, як власнику житлового будинку по АДРЕСА_1 та розробити тexнiчну документацію, а в подальшому з відповідною документацією звернутися до Овруцької міської ради для її погодження та прийнятгя відповідного рішення. Враховуючи рекомендації Овруцької міської ради вона звернулася до ФОП ОСОБА_7 для виготовлення тенпічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 . 3 виїздом на місцевість в ході проведения обмірів земельної ділянки встановлепо, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 може бути сформована між двома домоволодіниями, а саме її житловим будинком та громадянами ОСОБА_3 , Ј ОСОБА_8 , які також є власниками житлового будинку по АДРЕСА_3 , так як сторони мають спільний двір i спільну господарську будівлю (сарай літера «Г»). ФОП ОСОБА_7 розробила договір (угоду) про порядок користування спільним двором між двома домоволодіннями по АДРЕСА_2 для нотаріального погодження. Вищевказану угоду вона поштовим рекомендованим листом направила ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак останні дані листи не отримали з причин їй невідомих. В даний час вона немає змоги погодити нотаріально договір (угоду) володіння, користування та розпорядження земелвною ділянкою із спільним двором по АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що сусіди відмовляються від даного погодження. Тому, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_2 встановити у добровільному порядку є неможливим і вона позбавлена права на приватизацію власної частини земельної ділянки. На сьогоднішній день ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своїм правом на приватизацію земельної ділянки під власними об`єктами нерухомого майна скористалися. Просить встановити між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порядок користувания земельною ділянкою, яка має спільний двір за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понесені єю судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн. та 13143,90 грн. за проведення земельно-технічної експертизи.

Представник позивача просила встановити порядок користування земельною ділянкою викладений в третьому варіанті висновку експерта від 05.02.2024 року, розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, про день розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа - Овруцька міська рада до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, заяв по суті позову не подала.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв по суті позову не подав.

Третя особа ОСОБА_6 до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, заяв по суті позову не подала.

Відповідачем ОСОБА_9 , через систему «Електронний суд», подано до суду ряд клопотань, а саме: клопотання про закриття провадження по справі або залишення без розгляду, так як судом не було залучено до участі у справі третіх осіб, в ухвалі суду про відкриття провадження не зазначено на які права та обов`язки третьої особи може вплинути рішення суду, судовим експертом за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 05.02.2024 року було надано неправдиві відомості, як частина спланованих шахрайських рейдерських дій.

Клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи, оскільки земельна ділянка, яка зазначена у висновку судового експерта від 05.02.2024 року зазначена як двір загального користування, являється земельною ділянкою його саду, яка забрана для проїзду до земельної ділянки фізкультурно-оздоровчого комплексу, де невстановлені особи намагаються в незаконний спосіб розпочати будівництво.

Клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення питань по кримінальним провадженням №0000874 від 21.06.2024 року та № 0000096 від 25.04.2024 року, яке обгрунтовано тим, що СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000874 від 21.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушяенн передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, в якому він є потерпілим, де за результатами висновку судового експерта від 05.02.2024 року земельна ділянка, яка була надана йому та його дружині для обслуговування 1/4 частни житлового буднку АДРЕСА_2 була визнана спільним двором загального користування і забрана для проїзду до будівництва голови Овруцького ОТГ біля фізкультурно-оздоровчого комплексу. Також СВ відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000096 від 25.04.2024 року.

Вивчивши клопотання суд приходить до наступного.

Стосовно клопотання про закриття провадження по справі або залишення без розгляду, суд зазначає наступне .

Підстави закриття провадження визначені в ст.255 ЦПК України, однак ОСОБА_3 не надано суду жодного обгрунтування підстав для закриття провадження у справі.

Підстави залишення позову без розгляду визначені в ст.257 ЦПК України. Відповідно до п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Посилаючись на ту обставниу, що судом не було залучено до участі у справі третіх осіб на права та обов`язки третьої особи може вплинути рішення суду, самим ОСОБА_3 не зазначено коло третіх осіб, та не вказано на чиї саме права та обов`язки може вплинути рішення суду. Разом з тим, позивачем було подано уточнюючу позовну заяву, яка була прийнята до розгляду судом, в якій позивач визначився з колом учасників справи, а саме зазначив в якості третіх осіб співвласників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 приватизована гр. ОСОБА_10 не може бути прийнята до уваги судом так як на підтвердження вищенаведеного ОСОБА_3 не надано жодного доказу. Враховуючи вищенаведене клопотання про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи, суд зазначає наступне.

В обґрунтування клопотання про призначення експертизи відповідач ОСОБА_3 посилається на ту обставину, що не погоджується з висновкому судового експерта від 05.02.2024 року, так як в ньому земельна ділянка яка зазначена як двір загального користування, являється земельною ділянкою його саду, яка забрана для проїзду до земельної ділянки фізкультурно-оздоровчого комплексу, де невстановлені особи намагються в незаконний спосіб розпочати будівництво.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається із змісту ст.76 ЦПК України висновки експертів є засобом встановлення даних (доказів), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відтак, зважаючи на те, що клопотання ОСОБА_3 не обгрунтовано, не містить конкретних посилань щодо необгрунтованості висновку експерта від 05.02.2024 року, який було проведено за клопотанням позивача, клопотання не конкретизовано, не запропоновано експертну установу, не викладені запитання експерту, враховуючи викладені обставини, рівність процесуальних прав учасників справи, беручи до уваги розумність процесуальних строків розгляду справи та добросовісність дії сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Стосовно клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення питань по кримінальним провадженням №0000874 від 21.06.2024 року та № 0000096 від 25.04.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Визначаючи наявність підстав, передбачених ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у п. 6 ч. 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до роз`яснення, що містяться в пункті 33Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування судом норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, врахувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Сторони не позбавлені можливості надати у даній справі докази, що дозволять встановити фактичні обставини у справі.

Отже, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З аналізу наведених норм права вбачається, що підставою для зупинення провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК є об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи у якій рішення не набрало законної сили.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи, адже право власності на майно підлягає захисту в першу чергу.

ОСОБА_3 не доведено неможливість розгляду даної цивільної справи на час проведення кримінального провадження.

За такого, суд вказує про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом даного судового розгляду, не позбавляє суд можливості прийняти вмотивоване та законне рішення по справі.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У зв`язку із цим суди не повинні допускати випадків безпідставної відмови у відкритті провадження у справі або необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а також фактів незаконного залишення заяв без руху, без розгляду, повернення їх позивачам або необґрунтованого зупинення провадження у справах, оскільки це призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справ.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового розгляду.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» визначено, що судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів із метою неухильного дотримання процесуальних строків.

При здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з`ясування і застосування норм іноземного права.

При цьому судам слід виходити з того, що така обставина, як розгляд цивільної справи судами різних інстанцій, не може сама по собі свідчити про її складність.

Однією із засад (принципів) цивільного судочинства, визначених ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України.

Нормами частин 1, 2 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідач ОСОБА_3 жодного разу в підготовчі та судові засідання ОСОБА_11 не з`являвся, клопотань про відкладення судового розгляду, про розгляд справи дистанційно в режимі відеоконференції не надав; разом з тим відповідачем ОСОБА_11 неодноразово заявлялись відводи головуючому у справі, що призвело до необгрунтованого зволікання у розгляді справи, що розцінюється судом як зловживання правом на відвід.

А тому, розгляд справи проводиться за відсутності учасників судового розгляду за наявними матеріалами справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 ідеальних часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування частини квартири, що становлять частину житлового будинку від 07.08.2007 року, договору дарування частини квартири, що складає частину житлового будинку від 27.08.2014 року.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 виданого 06.11.2017 року на підставі рішення Овруцької міської ради №149 від 17.08.2017 року.

ОСОБА_12 є власником 1/4 частини вказаного житлового будинку на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 03 вересня 2008 року по справі №2-1875/08.

ОСОБА_13 є власниками 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25.06.2020 року ОСОБА_1 виділено в натурі 1/4 ідеальної частки з спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , наступні приміщення: веранду площею 7,6 кв. м, кухню площею 14,7 кв. м, кладову площею 2,1 кв. м, санітарну кімнату площею 3,9 кв. м, коридор площею 15,4 кв. м, кімнату площею 15,7 кв. м, кімнату площею 12,5 кв. м, кімнату площею 12,7 кв. м, 1/2 частину сараю (Г).

Також вказаним рішенням суду ОСОБА_5 виділено в натурі наступні приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 : коридор 4-1 площею 8,3 кв. м, кухню 4-2 площею 11,4 кв. м, санкімнату 4-3 площею 4,2 кв. м, кімнату 4-4 площею 16,6 кв. м, кімнату 4-5 площею 20,4 кв. м та 1/2 частину сараю (Б), який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер: :01:012:0041, що становлять квартиру АДРЕСА_4 .

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об?єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об?єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Частиною першою статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю повинні застосовуватись до права користування земельною ділянкою.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п?ята статті 319 ЦК України).

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

Згідно з висновком експерта №544/23-24 від 05.02.2024 року, загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 становить 0,0825 га (з врахуванням спільного двору). ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,0280 га по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуються земельною ділянкою площею 0,0495 га. по АДРЕСА_3 . Спільний двір для двох будинковолодінь по АДРЕСА_3 та 22/2 -0,0050 га. Встановити варіанти користування земельною ділянкою без спільного двору не можливо. Надано три варіанти порядку користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з урахуванням земельних поліпшень (будівель і споруд розташованиих на ній), фактичного користування сторонами житловими будинками.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Таким чином, аналізуючи норми закону, проаналізувавши варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані експертом, суд дійшов висновку про те, що найбільш доцільним є запропонований експертом третій варіант розподілу земельної ділянки, який передбачає виділення ОСОБА_1 в користування земельної ділянки площею 0,0292 га. (в тому числі земельна ділянка площею 0,0010 га. обмежена у використанні прохід для гр.гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) по АДРЕСА_1 ; виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування земельної ділянки площею 0,0356 га. по АДРЕСА_3 . Спільний двір для двох будинковолодінь по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 - 0,0177 га.

При цьому, судом враховано, що встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою не завдає шкоди її раціональному використанню, не суперечить інтересам співвласників земельної ділянки.

Заперечення відповідача щодо позову, не спростовують висновків суду та є безпідставними.

Стосовно судових витрат суд зазначає наступне.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону україни "Про судовий збір", судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави.

Також з відповідачів підлягають стягненню судові витрати за проведення земельно-технічної експертизи в розмірі 13143,90 грн. підлягають стягненню з відповідачів, оскільки вони підтверджені платіжною інструкцією(а.с.44 т.2), відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Щодо витрат за надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1ч.3ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження понесних витрат за надання професійної правничої допомоги позивачем долучено договір про надання правової допомоги №91 від 03.07.20923 року, детальний опис виконаних робіт, акт здачі-прийняття виконаних робіт від 04.04.2024 року, платіжна інструкції на підтвердження сплати правової допомоги.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи у даній справі (надання консультації, правовий аналіз документів, підготовка позовної заяви, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не надходження відзиву на позовну заяву), враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення розміру витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України ст. ст.. 318, 319, 377 ЦК України, ст. ст. 88, 120 ЗК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Овруцька міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в користування земельну ділянку площею 0,0292 га. (в тому числі земельна ділянка площею 0,0010 га. обмежена у використанні прохід для гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 ) по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користування земельну ділянку площею 0,0356 га. по АДРЕСА_3 .

Спільний двір для двох будинковолодінь по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 - 0,0177 га. в м.Овруч Коростенського району Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави по 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 6571 (шість тисяч п`ятсот сімдесят одна) гривень 95 копійок за проведення земельно-технічної експертизи та по 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень за надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП

Третя особа - Овруцька міська рада, місце знаходження, 11100, м. Овруч, вул. Шевченка, 31- А, .

Третя особа - ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП

Третя особа - ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом