Справа № 522/8264/24
Провадження № 2/522/5051/24
28 листопада 2024 року т м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Павлик І.А.,
секретаря судового засідання Запольської А.М.,
сторони в судове засідання не з`явились ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 15 000,00 доларів США,
27.05.2024 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 15 000,00 доларів США.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.05.2020 позивач позичила відповідачу грошові кошти у сумі 15 000,00 доларів США. На підтвердження цьому відповідач власноруч написав розписку про зобов`язання повернути кошти у строк до 20.05.2022.
Посилаючись на те, що відповідач в обумовлений в розписці строк грошові кошти не повернув, позивач просить суд стягнути заборгованість в судовому порядку.
29.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
29.05.2024 ухвалою суду відмовлено у забезпеченні позову.
22.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином.
Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2020 ОСОБА_1 надала в позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 000,00 дол. США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 строком на 2 роки, про що сторонами складено та підписано розписку.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Будь-яких доказів на спростування вимог позивача, відповідач суду не надав.
При цьому суд враховує, що наявність оригіналу розписки про отримання грошових коштів відповідачем у позивача свідчить про неповернення боргу відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом у сумі 6 017,30 грн та з заявою про забезпечення позову у сумі 605,60 грн.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 15 000,00 доларів США задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) 15 000,00 доларів США заборгованості за договорами позики від 20.05.2020.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) 6 017,30 грн витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом та 605,60 грн витрат по сплаті судового збору за звернення до суду з заявою про забезпечення позову.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
У зв`язку з застосуванням тривалих графіків відключення світла, повний текст рішення складено 11.12.2024.
Суддя І.А. Павлик