Справа № 755/9284/24
Провадження №2/755/5872/24
УХВАЛА

іменем України

про закриття провадження у справі

"10" грудня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Коваленко І.В.,

при секретарі: Назаровій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крамар І.І., до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, яка передана у провадження судді Коваленко І.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

27.06.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

02.02.2023 року Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

25.09.2024 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказу: копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06.01.2023 року, яким було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. У вказані заяві відповідач додатково повідомив суд, що наразі він знаходиться в АДРЕСА_1 , у своїх престарілих батьків, які є особами з 2-ю групою інвалідності. (а.с.48-57)

03.122024 року від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив з доказами направлення відзиву позивачу ОСОБА_1 . За змістом відзиву, відповідач виклав свої заперечення проти задоволення позову.

У судове засідання, що призначе судом на 10.12.2024, сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Крамар І.І., просила суд:

«Змінити спосіб стягнення аліментів, які присуджені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року у справі №2604/17050/12 з твердої грошової суми в розмірі 465,00 грн та стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 (чверті) всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення за зміненим способом з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.».

Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року розірваний шлюб між позивачкою та відповідачем, який був було розірвано. Також цим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 465,00 грн щомісячно, починаючи з 31 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги дитині не надає. На її думку, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Вказує, що батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу). Посилаючись на Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік», гарантований мінімум для дитини відповідного віку, у віці від 6 до 18 років складає 3 196,00 грн, та мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, сума, яку сплачує відповідач менша від гарантованого мінімуму для дитини відповідного віку, яка складає у віці від 6 до 18 років.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року у справі №2604/17050/12 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Шлюб, зареєстрований 27 липня 2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1524 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована у АДРЕСА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 465 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 31.07.2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Як убачається з відомостей, які містяться в автоматизованій системі документообігу Дніпровського районного суду міста Києва, в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/6915/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про зміну способу стягнення аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось.

З мотивувальної частини даного рішення суду вбачається наступне:

«Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів, визначених на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня

2012 року у твердій грошовій сумі в розмірі 465,00 грн щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 31 липня

2012 року до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони з 27 липня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року було розірвано. Даним рішенням було стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 465,00 грн щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 31 липня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що донька всі ці роки проживає разом з нею, саме вона опікується її утриманням, здоров`ям, освітою та вихованням. Відповідач життям дитини не опікується, не спілкується з дитиною, життєві зв`язки повністю розірвані, рішення суду про стягнення аліментів відповідачем не виконується, в зв`язку з чим виникла значна заборгованість, на майно відповідача був накладений арешт та його було притягнуто до відповідальності. Інших дітей відповідач не має. Позивач зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину. Вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем та оскільки дитина проживає разом із нею, у зв`язку з чим її цілодобовий обов`язок полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, враховуючи вік та потреби дитини, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на її думку, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.»

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі

№ 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстави позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, випливає із сутності законної сили та обов`язковості такого судового рішення».

Судом встановлено, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року у справі №755/6915/21, яке набрало законної сили, було ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (обставини справи), що у й даній справі, а отже обидва спори є тотожними.

Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду вже існувало рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року у цивільній справі №755/6915/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, яке набрало законної сили, та було ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (обставини справи), що у й даній справі, а тому провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 13, 81, 84, 255, 258, 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В. Коваленко