Справа № 951/568/24
Провадження №2-с/951/6/2024
УХВАЛА

про повернення заяви про скасування судового наказу

11 грудня 2024 року селище Козова

Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Лавренюк О.М., розглянувши заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 про скасування судового наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 09.08.2024 у справі №951/568/24,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого Козівським районним судом Тернопільської області 09.08.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 3302,15 грн та сплаченого судового збору в сумі 242,24 грн.

Дослідивши матеріали заяви про скасування судового наказу, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.08.2024 Козівським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 3302,15 грн та сплаченого судового збору в сумі 242,24 грн.

За змістом частини першої статті 170 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

До заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, у якій вказано, що копію судового наказу заявник не отримував, про видачу судового наказу йому стало відомо після стягнення з банківської пенсійної картки грошових коштів на виконання наказу.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи №951/568/24, копію судового наказу було надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання боржника рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Поштовий конверт повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень надання загального доступу до судового наказу від 09.08.2024 забезпечено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 12.08.2024.

Відтак заява про скасування судового наказу подана до суду 10.12.2024 із пропуском встановленого строку.

При цьому відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами процесуального законодавства, якими врегульовано вказані правовідносини, ураховуючи наведені у заяві доводи, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення заявнику пропущеного процесуального строку для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу.

Водночас у порушення вищевказаних норм процесуального закону заявником до заяви про скасування судового наказу не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. Однак заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого вказано, що у зв`язку з виконанням судового наказу, з банківської пенсійної картки заявника знято всі грошові кошти, відтак у нього відсутні кошти для сплати судового збору.

При вирішенні заявленого клопотання про звільнення від сплати судового суд враховує наступне.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривень.

Згідно з вимогами пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір в розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151,40 грн.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вирішуючи питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору, майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо, залежно від рівня майнового стану, сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26.07.2005, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26.07.2005, пункти 63-64).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.02.2022 у справі № 697/2951/19 зазначено, що: «з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.

Разом із тим, Верховний Суд зауважує, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичною особою є врахування судом її майнового стану. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані. Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища. Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні сплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження відсутності коштів на сплату судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає заяву.

Доказами рівня майнового стану фізичної або юридичної особи можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність чи відсутність рухомого чи нерухомого майна, Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.

Звертаючись до суду із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, заявник зазначає, що у зв`язку з виконанням судового наказу, з його банківської пенсійної картки знято всі грошові кошти, відтак у нього відсутні кошти для сплати судового збору. До заяви подав довідку про доходи, видану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Козівське ОУ) і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.11.2024 по 30.11.2024 складає 6482,43 грн.

Водночас вказані у довідці відомості не можуть вважатись єдиною та достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки не підтверджують, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі (151,40 грн) за подання до суду заяви про скасування судового наказу, як і не підтверджують наявність інших підстав для звільнення від сплати судового збору, визначених законом.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів, на підставі яких суд міг би пересвідчитись, що заявник перебуває у скрутному матеріальному становищі або ж має будь-які пільги щодо сплати судового збору, що передбачені положеннями Закону України "Про судовий збір". З огляду на вказане клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Статтями 170-171 ЦПК України, якими урегульовано процедуру подання та розгляду заяви про скасування судового наказу, не передбачено залишення заяви про скасування судового наказу без руху для усунення її недоліків.

Ураховуючи, що при поданні до суду заяви про скасування судового наказу заявником не сплачено судового збору за подання такої заяви, а також не надано документів, які б підтверджували передбачене законом право на звільнення від сплати судового збору, подана заява є неналежно оформленою та не відповідає вимогам статті 170 ЦПК України, відтак наявні обґрунтовані підстави для повернення заяви заявнику без розгляду.

Поряд з цим суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви про скасування судового наказу не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись статтями 170, 258, 260, 261, 353, 354, 355 ЦПК України, статтями 4, 8 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 09.08.2024 у справі №951/568/24.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 09.08.2024 у справі №951/568/24 повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.М. Лавренюк