Справа № 128/4319/24
Провадження № 22-ц/801/2503/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 рокуСправа № 128/4319/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року про відмову в забезпеченні позову до подачі позовної заяви до особи, яка має отримати статус учасника справи відповідача - ОСОБА_2 ,

встановив:

30 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій він просив накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться на всіх рахунках і в усіх банках або фінансово-кредитних установах, які будуть виявлені державним (приватним) виконавцем, в межах заявленої суми заборгованості 1 350 000 грн.

Заява мотивована тим, що 04 березня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала в борг від заявника суму коштів в розмірі 1 350 000 грн та взяла на себе зобов`язання повернути їх у повному обсязі до 14 березня 2024 року.

На момент подання цієї заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 кошти не повернула, чим порушила домовленості із заявником та свої договірні зобов`язання. Заявник неодноразово звертався до ОСОБА_2 із проханням повернути кошти, однак, його прохання були проігноровані.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 зазначає, що має намір звернутися до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, і цією заявою він має на меті забезпечити виконання рішення суду про стягнення заборгованості шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 .. Задоволення вказаної заяви забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заявнику відомо, що з 18 жовтня 2021 року ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець, а також працює в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району м. Києва, як представник вказаної юридичної особи по публічним закупівлям.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року відмовлено у задоволені заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Пахолока Т.П. про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та знаходяться на всіх рахунках і в усіх банках або фінансово-кредитних установах, які будуть виявлені державним (приватним) виконавцем, в межах заявленої суми заборгованості, що становить 1 350 000 грн.

У скарзі зазначає, що суд не звернув уваги та не врахував, що договір позики укладений 04 березня 2024 року та ОСОБА_3 зобов`язалася повернути кошти до 14 березня 2024 року, але остання кошти не повернула, що напряму свідчить про те, що при ухваленні рішення на його користь ОСОБА_2 будь-яким способом буде уникати повернення боргу. Суд, зазначаючи про те, що пред`явлення письмової вимоги до ОСОБА_2 могло б бути доказом для задоволення заяви, не взяв до уваги, що термін повернення боргу визначений до 14 березня 2024 року. Саме факт неповернення боргу у такий значний строк є підтвердженням ризиків в подальшому, а досудове врегулювання спору в цивільних правовідносинах є необов`язковим. Ухвалене судом рішення фактично позбавляє позикодавця гарантій виконання зобов`язань. Заходи забезпечення позову є лише тимчасовими заходами, які вчиняються у цій справі виключно в межах суми боргу та після прийняття рішення у цьому спорі будуть зняті.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки заявником не було доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому, як і не було надано доказів реального наміру особи, яка має отримати статус учасника справи відповідача - ОСОБА_2 навмисно ухилитися від виконання рішення суду в подальшому після пред`явлення позовної заяви до суду, у разі задоволення судом позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом першої частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 у порушення договірних зобов`язань не повернула йому грошові кошти, у зв`язку з чим він має намір звернутися до суду з позовом до останньої.

До заяви про забезпечення позову заявником додано копію договору від 04 березня 2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за умовами якого остання зобов`язалася повернути позикодавцеві грошові кошти в розмірі 1 350 000 гривень у строк до 14 березня 2024 року у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подання заяви про забезпечення позову до пред`явлення самого позову має особливості правового механізму регулювання.

Так, зокрема, частиною четвертою статті 152 ЦПК України передбачено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Указане зумовлене тим, що у разі подання заяви про забезпечення позову до відкриття провадження у справі у суду немає жодних відомостей про характер правовідносин, які можуть стати в майбутньому предметом судового розгляду, та й справа як така відсутня.

Факт подання заяви не задля забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення майбутнього позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підтверджується даними Судової влади України, згідно з якими ОСОБА_1 не подав відповідного позову протягом десяти днів з часу подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. Вказаний факт не заперечувався представником заявника в судовому засіданні при апеляційному перегляді, і цей факт відповідно унеможливлює задоволення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги в частині вимоги про постановлення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 не обґрунтував у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у разі пред`явлення ним позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд, з урахуванням наданих заявником доказів, повинен пересвідчитися чи виник спір. Заявником ця обставина не обґрунтована, адже доказів цьому не надано, зокрема не підтверджено, що ОСОБА_1 звертався з вимогою до ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 у відповідь відмовила чи не відреагувала на запит, проігнорувала звернення.

За відсутності цих доказів, не можна говорити і про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення коштів.

Наявність договору, з якого вбачається сплив строку повернення позики, не обґрунтовує загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і саме лише посилання заявника на невиконання у погоджений сторонами строк зобов`язання з повернення коштів не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення доказів.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Отже, суд першої інстанції, виходячи з обставин, встановлених при розгляді заяви про забезпечення позову зробив правильний висновок про відсутність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу судом постановлено з додержанням вимог закону, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк