Дата документу 30.01.2024 Справа № 336/3450/13
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3450/13
Провадження №22-ц/807/241/23
Головуючий в 1-й інстанції Савеленко О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарСмокотіна В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 09 листопада 2023 року) у справі за заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів. В обґрунтування заяви вказав, що 10 червня 2013 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя розглянувши цивільну справу № 336/3450/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (поточне найменування АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вирішив: стягнути солідарно з останніх на користь позивача суму боргу за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2006 року в сумі 156927 (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 00 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму витрат по оплаті судового збору 2452 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 27 грн. На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи. Виконавчі листи стягувачем скеровано до виконавчої служби на примусове виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. На підставі виконавчого листа № 336/3450/13 від 22.07.2013 року, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 156927 грн. 18.02.2016 року було відкрито виконавче провадження №50347401. На підставі виконавчого листа № 336/3450/13 від 22.07.2013 року, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 156927 грн. 17.02.2015 року було відкрито виконавче провадження №46620890. Представник заявника зазначає, що неодноразово, на протязі 2018 2023 років, звертався до органу виконавчої служби із заявами про надання інформації щодо місцезнаходження виконавчих документів, але отримав відповідь лише 22.06.2023 року у якій було повідомлено про те, що виконавчі провадження, що перебували на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби завершені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України та п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві. Стягувачу копії цих постанов та виконавчі листи, не надходили, в зв`язку з чим вважає за можливе отримати дублікати виконавчих документів та поновити строк на їх пред`явлення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року, в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Укрсиббанк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Акціонерне товариство «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є, те що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органах виконавчої служби вказує на його втрату. Відсутність у заявника інформації щодо стану виконання рішення суду, а також неодноразове намагання з`ясувати інформацію щодо наявності виконавчих документів на виконанні, факт того, що рішення суду у справі не виконано, вказують на обґрунтованість вимог заяви.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Черненко Т.Ю., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2013 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя розглянувши цивільну справу № 336/3450/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (поточне найменування АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості присудив: стягнути солідарно з останніх на користь позивача суму боргу за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2006 року в сумі 156927 (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 00 коп. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму витрат по оплаті судового збору 2452 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн. 27 коп. (а.с.15-16).

Шевченківським судом м. Запоріжжя на виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи, які направлені на примусове виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

На примусове виконання виконавчого листа № 336/3450/13 від 22.07.2013 року, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 156927 грн. 18.02.2016 року було відкрито виконавче провадження АСВП № 50347401.

На примусове виконання виконавчого листа № 336/3450/13 від 22.07.2013 року, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 156927 грн. 17.02.2015 року було відкрито виконавче провадження АСВП № 46620890.

У матеріалах справи містяться клопотання щодо місцезнаходження виконавчих документів за підписом різних представників стягувача, які адресовані органу виконавчої служби за період з 2018 та по 2023 рік. До вказаних клопотань додано ксерокопії поштових повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.17-31).

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, а отже, не може бути виданий і дублікат виконавчого документа внаслідок того, що чинним законодавством прямо передбачено його видачу у строки, передбачені для виконання виконавчого документу. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав виконавчі листи та пред`явив їх до органу державної виконавчої служби. При цьому, стягувач проявив інтерес до виконавчих проваджень, лише в 2023 року. Обставин, які б заважали стягувачу в розумні строки належним чином цікавиться станом виконавчих проваджень, суду не наведені. Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем та стягувачем своїх процесуальних прав, заявник не надав суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з останніх на користь позивача суму боргу за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11.12.2006 року в сумі 156927 грн. 00 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму витрат по оплаті судового збору 2452 грн. 27 коп. На підставі вказаного рішення видано виконавчі листи.

Відповідно до відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.06.2023 № 22986/2, в автоматизованій системі виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 336/3450/13-ц від 22.07.2013 року, виданого Шевченківським районним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості у сумі 156 972,00 грн:

-№ 39638134: згідно з інформацією, що міститься в розділі «спецрозділ» постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 15.08.2013 року, а 27.03.2014 року на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу;

- № 46620890: згідно з інформацією, що міститься в розділі «спецрозділ» постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 17.02.2015 року, а 28.04.2018 року на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.29).

Повторно виконавчий лист № 336/3450/13-ц від 22.07.2013 року, виданий Шевченківським районним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості у сумі 156 972,00 грн до відділу стягувачем не пред`являвся.

Відповідно до відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.06.2023 № 22987/2, в автоматизованій системі виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 336/3450/13-ц від 22.07.2013 року, виданого Шевченківським районним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості у сумі 156 972,00 грн:

-№ 39638463: згідно з інформацією, що міститься в розділі «спецрозділ» постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 14.08.2013 року, а 28.04.2014 року на підставі п. 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу;

- № 50347401: згідно з інформацією, що міститься в розділі «спецрозділ» постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 18.02.2016 року, а 30.05.2019 року на підставі п. 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.30).

Повторно виконавчий лист № 336/3450/13-ц від 22.07.2013 року, виданий Шевченківським районним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості у сумі 156 972,00 грн до відділу стягувачем не пред`являвся.

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII Прикінцеві положення до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, після чого вирішити питання про видачу дублікатів виконавчих документів.

Видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає з строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. В разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст.120 ЦПК України.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно зі ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Встановлено, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання минув.

Перелік причин, які слід вважати поважними для поновлення строку на пред`явлення виконавчих документів до виконання, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Так заявник, доводячи вимоги заяви, зокрема в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання посилався на направлення в 2018-2023р.р. запитів до виконавчої служби, щодо стану виконавчих проваджень з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжявід 10 червня 2013 року у справі № 336/3450/13.

На підтвердження направлення таких запитів, надано їх копії та поштові повідомлення про отримання відділом виконавчої служби.

Судом не було надано належної оцінки, наданим доказам, не перевірено обставин справи в цій частині, не встановлено чи наявні у відділі виконавчої служби матеріали виконавчих проваджень, за їх наявності не досліджено їх зміст, не встановлено чи дійсно надсилались вказані запити стягувачем, і чи було надано на них відповіді.

Без перевірки доводів заявника у вказаній частині, висновки суду з приводу тривалої бездіяльності стягувача в частині контролю за виконання рішення суду є передчасними.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 1 лютого 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков