справа № 619/5797/24
провадження № 2/619/1462/24
Ухвала

11 грудня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у підготовчому засіданні справу №619/5797/24,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачка: ОСОБА_2 (у режимі відеоконференції),

представник позивача: ОСОБА_3 ,

представник відповідачки: ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

вимоги позивача: про розірвання шлюбу та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Питання, що вирішується ухвалою.

ОСОБА_1 31.07.2024 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 04.11.2024 прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу; об`єднано в одне провадження вимоги про розірвання шлюбу з вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини; здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи № 619/5797/24 на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; призначено підготовче засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні представником відповідачки заявлено клопотання про зобов`язання відповідача надати відповідь на 10 запитань, поставлених у відзиві, а саме: 1)де в теперішній час фактично проживає позивач; 2) коли позивач виїхав за межі України востаннє; 3) з якою метою позивач виїхав за межі України; 4) де проживав позивач з моменту виїзду за межі України до теперішнього часу, з зазначенням точної адреси та періоду проживання; 5) де працює позивач в теперішній час; 6) який розмір заробітної плати позивача в теперішній час; 7) чи відомо позивачеві про хворобу сина Всєволода на цукровий діабет І типу; 8) яка саме нестабільна психолого-емоційна обстановка в сім`ї негативно впливає на розвиток та виховання неповнолітньої дитини; 9) якими доказами це підтверджується; 10) чи мали місце подружні зради з боку позивача в період з 23 серпня 2002 року по теперішній час.

Представник позивача проти клопотання заперечує, зазначивши, що позивач скористався правом не надавати відповіді, про що надав відповідну заяву.

Частиною 1 ст. 93 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 93 ЦПК України, учасник справи має право відмовитися від надання відповіді на поставлені запитання, якщо поставлене запитання не стосується обставин, що мають значення для справи;

Проаналізувавши поставлені запитання, суд зазначає, що вони не стосуються обставин, що мають значення для цієї справи і не можуть вплинути на предмет доказування у цій справі, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Представником відповідачки заявлено клопотання про направлення до компетентного органу Республіки Польща судового доручення та витребувати відомості про проживання позивача, довідку про його доходи з 2020 року, чи перебуває він у трудових відносинах з будь-яким підприємством та зупинити провадження у справі.

Представник позивача проти клопотання заперечує, зазначивши, що ОСОБА_1 проживає у Польщі без реєстрації, сплачує відповідачці аліменти. Витребування відомостей з 2020 року не має відношення до справи.

За змістом ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову про стягнення додаткових витрат, повинен надати докази на підтвердження свого матеріального стану, а питання щодо місця його перебування не є обставиною, яка підлягає доказуванню у цій справі, отже, суду не наведено обґрунтованих підстав для такого звернення, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Представник відповідачки у підготовчому засіданні заявили клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що орієнтовний розмір судових витрат відповідачки по справі становить 23800,00 грн. Станом на цей час позивач знаходиться за межами України , місце його роботи та проживання не відомо. У разі задоволення позовних вимог, відшкодування понесених відповідачкою витрат буде неможливим.

Представник позивача проти клопотання заперечує та зазначила, що питання стягнення витрат буде вирішувати у порядку виконання судового рішення. До того ж, сума є завищеною.

Згідно положень ч. 1 ст. 135 ЦПК України, суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

У відповідності до ч. 4 ст. 135 ЦПК України, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Отже, забезпечення судових витрат відповідно до положень ч. 1 ст. 135 ЦПК України є правом, а не обов`язком суду.

Разом з тим, п. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 135 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав, за умови наявності яких, суд має право за клопотанням відповідача зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

З урахуванням вказаних умов для забезпечення судових витрат, суд не вбачає необхідності зобов`язання позивача вносити на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідачки на професійну правничу допомогу, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що поданий позивачем позов має ознаки завідомо безпідставного та має інші ознаки зловживання правом на позов, позивач має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання в Україні, а також на теперішній час у суду відсутні відомості, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, відповідачка зобов`язана довести наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 135 ЦПК України, для забезпечення судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідачки у підготовчому засіданні заявлено клопотання про визнання явки позивача обов`язковою.

Представник позивача заперечує проти клопотання на тій підставі, що всі необхідні докази для розгляду по суті справи про розірвання шлюбу до суду надано і його явка не вплине на отримання якихось даних чи доказів, яких немає у справі.

Суд зазначає, що відсутні підстави для особистої участі позивача у цій справі, оскільки він бере участь у судовому процесі через представника адвоката Єну Л.А.

Представником відповідачки у підготовчому засіданні заявлено клопотання про відмову у прийнятті додаткових доказів сторони позивача від 30.09.2024.

Суд зазначає, що клопотання не обґрунтоване щодо підстави для такого неприйняття.

Представником відповідачки у підготовчому засіданні заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали, яку направити до КДКА Донецької області для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката Єну Л.А., оскільки нею надано договір про надання правничої допомоги, у якому ні почерк, ні підпис не відповідають почерку та підпису ОСОБА_1 .

Представник відповідача заперечує проти цього клопотання, зазначивши, що у своїх діях вона будь-яких порушень не вбачає.

Частиною 2 ст. 262 ЦПК України встановлено, що суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Постановлення окремої ухвали обумовлено метою попередження та припинення порушень, у тому числі адміністративних та кримінальних, виявлених під час розгляду справи, припинення зловживання процесуальними правами прокурором чи адвокатом, а також у разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення; окрема ухвала є дієвим засобом усунення підстав та умов, що зумовлюють виникнення однотипних спорів, порушенню прав, свобод та інтересів учасників справи, а також є одним із засобів здійснення судового контролю за виконанням судового рішення.

Для забезпечення виконання окремої ухвали законодавством передбачено, що суд повинен зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення, надіслати окрему ухвалу відповідним суб`єктам, до компетенції яких належить здійснення дій, зазначених в окремій ухвалі, органам досудового розслідування, прокуратурі, а також встановити строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Отже, окрема ухвала це процесуальний засіб судового впливу, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц вказано, що постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року в справі №761/32388/13-ц зазначено, що вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали. До того ж, судом не встановлено зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків або іншого порушення законодавства адвокатом Єною Л.А., у зв`язку з чим, клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того представником відповідачки у підготовчому засіданні заявлено клопотання про витребування з ГЦОСІ ДПСУ інформацію про в`їзд на територію України та виїзд з території України громадянина ОСОБА_1 у період з вересня 2020 року і по теперішній час. З метою встановлення місця перебування позивача.

Представник позивача проти клопотання заперечує на тій підставі, що нею надано копію паспорта ОСОБА_1 , який перетнув кордон України і назад не в`їжджав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Водночас суд зазначає, що предметом доказування у цій справі є обставини щодо підстав розірвання шлюбу та хвороби малолітньої дитини, тоді як докази, які просить витребувати представник відповідачки не є належними за цих обставин, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 4 ст. 77 ЦПК України встановлено, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене, клопотання задоволенню не підлягає.

У ході підготовчого засідання, судом вирішені питання, передбачені ст. 197 ЦПК України.

Згідно з п. 15 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Провівши підготовче засідання за правилами ст. 197-198 ЦПК України враховуючи, що спір між сторонами не врегульовано, останні не виявили бажання укласти мирову угоду чи врегулювати спір за участю судді, визначивши склад учасників судового процесу, зміст позовних вимог, вчинивши всі необхідні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про необхідність закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. 189, 196-198, 200, 210, 247, 258-261, 268, 272 ЦПК України, суд

постановив:

У клопотаннях представника відповідачки відмовити.

Закрити підготовче провадження та призначити до розгляду по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнення додаткових витрат на утримання дитини, на 28 січня 2025 року об 11 год 00 хв в залі судових засідань № 2 приміщення Дергачівського районного суду Харківської області.

Про місце, дату і час судового засідання повідомити сторони.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 12.12.2024.

Суддя І. М. Нечипоренко