ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/3138/24
Номер провадження: 22-ц/819/398/24
Номер провадження: 22-ц/819/399/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Юрченко Наталі Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року про залишення без розгляду скаргу в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу та скасування вказаної постанови, а також на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року про відмову в задоволені вимог про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору та скасування вказаної постанови у справі за скаргою адвоката Юрченко Наталі Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , особа дії якої оскаржується державний виконавець Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаренко Валентина Володимирівна, заінтересована особа ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, скасування постанови про накладення штрафу та постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад скарги, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

28 лютого 2024 року адвокат Юрченко Н.С., діючи від імені боржника ОСОБА_1 , звернулася через систему "Електронний суд"до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просила:

--- визнати протиправними дії державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаренко Валентини Володимирівни щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247;

--- скасувати постанову від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247;

--- визнати протиправними дії державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаренко Валентини Володимирівни щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247;

--- скасувати постанову від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247.

Скарга обґрунтована наступним.

На примусовому виконанні у Білозерському відділі державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 42565247 з примусового виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 2101/3576/2012 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту відкриття виконавчого провадження й до повномасштабного вторгнення РФ на територію України боржник ОСОБА_1 працював у ТОВ "Партнер Дістрібьюшн"та належним чином сплачував аліменти.

Однак, з початком воєнних дій й окупацією міста Херсон, діяльність підприємства, на якому працював боржник, була тимчасово припинена, через що заробітна плата йому не нараховувалась. У період окупації та перші місяці після деокупації боржник не мав технічної можливості здійснювати оплату аліментів, адже фізично не працювали відділення банків та Укрпошти. Після деокупації правобережної частини Херсонщини, ОСОБА_1 залишився в м. Херсоні, якому було встановлено статус зони бойових дій.

За обставин, що склалися, існували об`єктивні причини, які унеможливили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Зазначила, що листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 засвідчено, що війна в Україні належить до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виключає можливість притягнення до відповідальності за порушення зобов`язання.

Не зважаючи на це, державним виконавцем вказаного органу ДВС Кухаренко Валентиною Володимирівною було винесено 19.10.2023 року постанову про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 20 % від суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 12 145,94 грн.

В оскаржуваній постанові держаним виконавцем зазначається, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 станом на 01.10.2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 60 729,69 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Проте, жодного розрахунку вказаної суми боргу держаний виконавець не надав, що є грубим порушенням норм діючого законодавства.

На думку скаржника, заборгованість є такою, що нарахована безпідставно та необґрунтовано.

Поряд з цим, в іншому документі, а саме в постанові від 15 січня 2024 року про стягнення виконавчого збору, державний виконавець вказує суму боргу ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.10.2023 року 40 690,96 грн. А в автоматизованій системі виконавчого провадження державним виконавцем сформовано довідка про стан розрахунку на 01.10.2023 року у розмірі 77 683,09 грн.

Тобто, зазначила, у трьох різних документах вказана різна сума боргу, яка утворилась станом на 01.10.2023 року.

На адвокатський запит державним виконавцем адвокату Юрченко Н.С. направлено ще два розрахунки, в яких заборгованість станом на 01.10.2023 року є різною.

Також, всупереч вимогам пункту 3 статті 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, державним виконавцем не здійснено розрахунок нарахування виконавчого збору та не долучено такий розрахунок до матеріалів виконавчого провадження. Такий розрахунок відсутній і в автоматизованій системі виконавчого провадження.

За наведених обставин, вважає постанову від 19.10.2023 про накладення штрафу та постанову від 15.01.2024 про стягнення виконавчого збору в рамках ВП № 42565247 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

На обґрунтування доводів про поважність причини пропуску строку звернення до суду зі скаргою представниця ОСОБА_1 у своїй скарзі та письмовому клопотанні, яке помилково назвала "Клопотання по поновлення строку на апеляційне оскарження" (а.с.22-23), зазначила, що постанова про накладення штрафу до АСВП внесена державним виконавцем 24.11.2023, а ОСОБА_1 отримав її 20 січня 2024 року, що підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти та копією поштового конверту, і 30.01.2024 року, в межах визначеного законом 10-денного строку, ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, однак ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2024 скаргу повернуто на підставі статті 183 ЦПК України та роз`яснено право повторного звернення до суду. Вказану ухвалу направлено 26.02.2024 року на електронну адресу адвоката Юрченко Н.С. року і цією ж датою оприлюднено на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого в установлений строк й була подана ця скарга на дії виконавця.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.03.2024 року вказану скаргу було прийнято до розгляду (а.с.50).

17 липня 2024 року державний виконавець Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаренко Валентина Володимирівна через систему "Електронний суд" подала відзив на скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.83-91).

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 рокускаргу ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 було залишено без розгляду.

Іншою оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року було поновлено пропущений скаржником строк на звернення до суду зі скаргою в частині визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247, а також у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 було відмовлено.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів скаржника про поважність причини пропуску строку звернення до суду. При цьому суд встановив, що з долучених до скарги роздруківки із сайту Укрпошти та копії поштового конверту неможливо встановити дійсний зміст поштового відправлення та що боржник отримав оскаржувану постанову саме 20.01.2024 року, хоча супровідний лист про її надсилання органом виконавчої служби датований 24.11.2023 (за даними АСВП на які посилається сам скаржник). А тому суд дійшов висновку про те, що не можна визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Відмовляючи в задоволенні скарги про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 й одночасно поновлюючи пропущений скаржником строк на звернення до суду зі скаргою в цій частині, суд першої інстанції виходив з поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду зі скаргою в зазначеній частині, а також з того, що оскаржувана постанова прийнята на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.10.2023 року становила 40 690,96 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців, а тому 15.01.2024 року в межах виконавчого провадження ВП № 42535247 державний виконавець обґрунтовано прийняла постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 4 069,09 грн.

Також суд виходив з того, що розмір виконавчого збору визначено на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої був обчислений виконавцем згідно зі ст.195 СК України та який боржником на підставі тієї ж норми закону не було оскаржено, наслідком чого з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу (вирішення вимог позивача/ заявника виключно в межах заявлених ним доводів) суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених вимог та надати правову оцінку наявним в матеріалах справи розрахункам заборгованості зі сплати аліментів.

Також суд виходив з того, що доказів на підтвердження відсутності заборгованості боржником не надано, а тому визначена державним виконавцем сума виконавчого збору підтверджена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат Юрченко Наталя Сергіївна, діюча від імені ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року, якою залишено без розгляду вимоги скарги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247, скасувати та постановити нову ухвалу, якою такі вимоги задовольнити в повному обсязі, а також просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні вимог щодо визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 скасувати та постановити нову ухвалу, якою такі вимоги задовольнити в повному обсязі.

Щодо ухвали, якою залишено без розгляду відповідні вимоги скарги щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу, представниця ОСОБА_1 зазначила, що суд необґрунтовано вказав, що скаржником пропущено строк на подання скарги, яка подана у лютому 20204 року, та не заявлено клопотання про його поновлення. При цьому вона вказала, що до матеріалів скарги додано конверт та трекінг із сайту Укрпошти, зі змісту яких вбачається, що 20 січня 2024 року скаржником отримано від Білозерського відділу ДВС листа, в якому було вкладено дві постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247. Також звернула увагу на те, що виконавчою службою не заперечувався факт відправлення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247, саме у січні 2024 року. Також, на її думку, доказом того, що оскаржувана постанова про накладення штрафу була винесена не 19.10.2023 року, є те, що в автоматизовану систему виконавчого провадження така постанова внесена лише 24 листопада 2023 року. На підтвердження вказаного до скарги було додано інформацію про виконавче провадження станом на 31 січня 2024 року.

Також вказала, що суд залишив поза увагою те, що в постанові про накладення штрафу держаним виконавцем зазначається, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів 60 729,69 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, проте, жодного розрахунку вказаної суми боргу держаний виконавець не надає, що є грубим порушенням норм діючого законодавства. На її думку заборгованість є такою, що нарахована безпідставно та необґрунтовано. При цьому, вказала, у трьох різних документах вказана різна сума боргу, яка утворилась станом на 01 жовтня 2023 року.

Щодо ухвали, якою відмовлено у задоволенні відповідних вимог щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору, представниця ОСОБА_1 зазначила, що суд не прийняв до уваги того, що до початку повномасштабної війни боржник ОСОБА_1 працював й належним чином сплачував аліменти, а з початком воєнних дій й окупацією міста Херсон діяльність підприємства, на якому він працював, була тимчасово припинена, через що заробітна плата йому не нараховувалась, що підтверджується довідкою ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" вих. № 99 від 07.12.2023 року. У період окупації та перші місяці після деокупації (11.11.2022 року) боржник не мав технічної можливості здійснювати оплату аліментів, адже фізично не працювали відділення банків та Укрпошти. Після деокупації правобережної частини Херсонщини, ОСОБА_1 залишився в м. Херсоні, якому було встановлено статус зони бойових дій. Тобто, вважає, що склалися об`єктивні причини, які унеможливили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення, що, на її думку, свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 не було умислу й прямого ухилення від виконання обов`язку.

Також вказала, що суд не врахував того, що Торгово-промислова палата України своїм листом № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що війна в Україні належить до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виключає можливість притягнення до відповідальності за порушення зобов`язання.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 10.12.2024 року о 09-40 годині, однак учасники справи, крім адвоката Юрченко Наталі Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися і про причини неявки не повідомили. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень (Інформація про виконавче провадження від 31.01.2024) на примусовому виконанні у Білозерському відділі державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 42535247 з примусового виконання рішення Білозерського районного суду Херсонської області у справі № 2101/3576/2012 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення повноліття дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8?13).

Із вказаної Інформації також вбачається, що виконавче провадження ВП № 42535247 відкрито 14.03.2014 року.

Наявна й копія постанови від 14.03.2014 року про відкриття вказаного виконавчого провадження державним виконавцем органу ДВС Білозерського районного управління юстиції (а.с.16).

Відповідно до довідки від 19.10.2023 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаренко В.В., згідно з матеріалами виконавчого провадження ВП № 42535247, відкритого 18.03.2014 року, з примусового виконання виконавчого листа, що пред`явлено до примусового виконання 13.01.2020, станом на 19.10.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 33 місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 77 683,09 грн. Довідка дійсна протягом одного місяця з дня її видачі (а.с.7).

19.10.2023 року в межах виконавчого провадження ВП № 42535247 державний виконавець вказаного відділу ДВС Кухаренко В.В. прийняла постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 на користь стягувача у розмірі 20% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 12 145,94 грн (а.с.25).

Вказана постанова мотивована наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 1 рік, а саме 60 729,69 грн станом на 01.10.2023 року.

При цьому державним виконавцем було встановлено, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у боржника ОСОБА_1 станом на 01.10.2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 60 729,69 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, що обумовило прийняття оскаржуваної постанови на підставі ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження".

У скарзі на дії державного виконавцята в апеляційній скарзі є посилання на трекінг із сайту Укрпошти та копію поштового конверту, зі змісту яких вбачається, що 20 січня 2024 року скаржником ОСОБА_1 отримано від Білозерського відділу ДВС листа, в якому було вкладено дві постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247. Також звернуто увагу на те, що виконавчою службою не заперечувався факт відправлення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247, саме у січні 2024 року.

Наявний долучений до скарги трекінг із сайту Укрпошти, з якого вбачається, що 20 січня 2024 року скаржником ОСОБА_1 отримано від Білозерського відділу ДВС відправлення (а.с.42).

Копія поштового конверту, яка міститься в системі "Електронний суд" також підтверджує отримання скаржником ОСОБА_1 від Білозерського відділу ДВС якогось відправлення.

На запит адвоката Юрченко Н.С. від 24.01.2024 року Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 30.01.2024 року за вих. № 4043З повідомив, що заборгованість зі сплати аліментів станом 01.10.2023 року нараховувалася відповідно до ч.3 ст.195 СК України. 30.01.2024 року державним виконавцем здійснено розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів та встановлено, що станом на 30.01.2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня. При здійсненні обчислення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.01.2024 було враховано довідку від 07.12.2023 року про отриманий дохід боржником за основним місцем роботи. Також повідомлено, що під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів починаючи з 09.08.2012 року було виявлено арифметичні помилки в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2016 року в сукупній сумі нарахування та сумі сплачених аліментів за 2014 рік, а саме: в розрахунку вказане нарахування аліментів за період з 09.08.2012 по 01.08.2016 15 794,97 грн та вказаний розмір сплачених аліментів 2 420,00 грн. Після перерахунку встановлено, що сума нарахування аліментів за період з 09.08.2012 по 01.08.2016 становить 23 558,74 грн та сума сплачених аліментів за 2014 становить 2 720,00 грн. Зазначені помилки було виправлено та враховано при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.14-15).

З долучених до відповіді державного виконавця розрахунків заборгованості вбачається наступне:

--- з урахуванням перерахунку заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, починаючи з 01.01.2022 року по 09.2023 року, становить 60 729,69 грн (а.с.21);

--- станом на січень 2024 року заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 42535247 у боржника ОСОБА_1 відсутня;

станом на вересень 2023 року заборгованість становить 40 690,96 грн;

з жовтня 2023 року по січень 2024 року сплачено аліменти у розмірі 50 007,61 грн трьома платежами (25 307,61 грн у жовтні 2023р, 20 000,00 грн у листопаді 2023р та 4 700,00 грн в січні 2024р), переплата становить 784,15 грн (а.с.17-20).

15.01.2024 року в межах виконавчого провадження ВП № 42535247 державний виконавець вказаного відділу ДВС Кухаренко В.В. прийняла постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 4 069,09 грн (а.с.25).

При цьому державним виконавцем було встановлено, що згідно розрахунку заборгованість зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.10.2023 року становить 40 690,96 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців, що обумовило прийняття оскаржуваної постанови на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до довідки ТОВ "Партнер Дістрібьюшн" від 07.12.2023 за вих. № 99, ОСОБА_1 з 25.11.2020 року по 01.06.2023 року працював на посаді торгівельного представника у товаристві. Зазначено, що з 24.02.2022 року по 22.03.2022 року призупинено здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території, а з 23.03.2022 року припинені трудові відносини (а.с.6).

Згідно долученим при апеляційному розгляді справи копії квитанції Укрпошти та трекінгу із сайту Укрпошти цю скаргу первісно скаржником подано 30 січня 2024 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

За п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст.2 вказаного Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з п.5 ч.1 ст.3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За змістом ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 27 вказаного Закону ("Виконавчий збір") регулює питання виконавчого збору.

Зокрема, відповідно до положень вказаної норми закону:

--- виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1);

--- виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2);

--- державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (частина 4).

За положеннями ч.14 ст.71 вказаного Закону:

--- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

--- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

--- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;

--- у подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік;

--- суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 8 Розділу ІІІ вказаної Інструкції зазначає, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону, та визначає особливості й порядок його стягнення.

Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за № 1126/29256, визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження.

Відповідно до розділу ІV вказаного Положення ("Внесення до Системи відомостей щодо здійснення виконавчого провадження"):

--- виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень (п.2);

--- відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення (п.3);

--- постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї (п.4);

--- документ виконавчого провадження, який направляється у паперовому вигляді, формується виконавцем у Системі до друку та вноситься до журналу реєстрації вихідної кореспонденції протягом 24 годин з моменту формування.

Документ виконавчого провадження в паперовому вигляді передається державним виконавцем на відправку відповідальній особі органу державної виконавчої служби (направляється приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) протягом 24 годин з моменту його формування (п.5).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

У ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у

справі № 641/7824/18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За положеннями ст.449 ЦПК України:

--- скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій (частина 1);

--- пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина 2).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо ухвали суду першої інстанції про залишення без розгляду скаргу в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247

Як вже зазначалось, підставою для залишення без розгляду скарги в частині вимог з приводу накладення штрафу стало визнання судом необґрунтованими доводи скаржника про поважність причини пропуску 10?денного строку (з дня, коли скаржниця дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи) звернення до суду.

Представниця Круглія Віктора Івановича зазначила, що постанова про накладення штрафу від 19.10.2023р до АСВП внесена державним виконавцем 24.11.2023, а ОСОБА_1 отримав її 20 січня 2024 року, що, на її думку, підтверджується роздруківкою із сайту Укрпошти та копією поштового конверту, і в день 30.01.2024 року (яким є вівторок), в межах визначеного законом 10-денного строку, ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, однак ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2024 скаргу повернуто на підставі статті 183 ЦПК України та роз`яснено право повторного звернення до суду. Вказану ухвалу направлено 26.02.2024 року на електронну адресу адвоката Юрченко Н.С. року і цією ж датою оприлюднено на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого в установлений строк й була подана ця скарга на дії виконавця. В апеляційній скарзі представниця скаржника вказувала, що скаргу було подано у лютому 2024 року, однак у самому клопотанні, долученому до скарги і помилково названому "Клопотання по поновлення строку на апеляційне оскарження" (а.с.22-23), а також при апеляційному розгляді справи вона наполягала, що скаргу було подано саме 30.01.2024 року, тобто в межах визначеного законом 10-денного строку.

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднене судове рішення (ухвала) Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2024 року (реєстраційний номер рішення 117206806) у справі № 766/1591/24 за скаргою ОСОБА_1 , поданої представником за ордером адвокатом Юрченко Наталею Сергіївною, на дії державного виконавця, особа, дії якої оскаржуються: державний виконавець Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаренко Валентина Володимирівна, заінтересована особа ОСОБА_2 .

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що представниця скаржника звернулася зі скаргою у четвер, 01 лютого 2024 року.

При апеляційному розгляді справи представниця скаржника зазначила, що 01.02.2024 року скаргу було зареєстровано в суді, однак подана вона була до суду саме 30.01.2024 року.

Зазначеною ухвалою вказану скаргу на підставі ч.2 та ч.4 ст.183 ЦПК України було повернуто скаржнику без розгляду. Як зазначив суд, заявник звернувся до суду зі скаргою не через підсистему "Електронний суд", доказів направлення скарги з додатками на адресу суб`єкта оскарження не надав, а тому наявні підстави для повернення заявнику скарги без розгляду.

Вказану ухвалу було надіслано до ЄДРСР для оприлюднення 23.02.2024 року, а оприлюднено 26.02.2024 року.

Залишаючи без розгляду скаргу в частині відповідних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з долучених до скарги роздруківки із сайту Укрпошти та копії поштового конверту неможливо встановити дійсний зміст поштового відправлення та що боржник отримав оскаржувану постанову саме 20.01.2024 року, хоча супровідний лист про її надсилання органом виконавчої служби датований 24.11.2023 (за даними АСВП на які посилається сам скаржник). А тому суд дійшов висновку про те, що не можна визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі зазначено про необґрунтованість такого висновку суду першої інстанції. Вказано на те, що до матеріалів скарги додано конверт та трекінг із сайту Укрпошти, зі змісту яких вбачається, що 20 січня 2024 року скаржником отримано від Білозерського відділу ДВС листа, в якому було вкладено дві постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247. Також зазначено про те, що виконавчою службою не заперечувався факт відправлення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247, саме у січні 2024 року. Також, на її думку, доказом того, що оскаржувана постанова про накладення штрафу була винесена не 19.10.2023 року, є те, що в автоматизовану систему виконавчого провадження така постанова внесена лише 24 листопада 2023 року. На підтвердження вказаного до скарги було додано інформацію про виконавче провадження станом на 31 січня 2024 року.

Оцінюючи докази у справі, суд апеляційної інстанції враховує наявний долучений до скарги трекінг із сайту Укрпошти (а.с.42), з якого вбачається, що 20 січня 2024 року скаржником ОСОБА_1 отримано від Білозерського відділу ДВС відправлення. Виконавчою службою не спростовано посилання скаржника ОСОБА_1 про отримання ним від виконавчої служби 20 січня 2024 року двох постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247.

А тому, на думку апеляційного суду, доводи скаржника в цій частині не спростовуються жодними доказами, а тому заслуговують на увагу, відтак слід вважати доведеним вказаний факт (отримання ним від виконавчої служби 20 січня 2024 року двох постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247).

Крім того, слід вважати доведеним факт того, що цю скаргу первісно скаржником подано саме 30 січня 2024 року, оскільки це підтверджується квитанцією Укппошти та трекінгом із сайту Укрпошти.

Зазначене, поряд з іншими встановленими обставинами, спростовує позицію суду першої інстанції про встановлення факту пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з неповажних причин.

Якщо скаржник отримав оскаржувану постанову 20.01.2024 року, а скаргу подав в день 30.01.2024 року, яким був вівторок (хоча відповідно до ухвали суду від 07 лютого 2024 року (реєстраційний номер рішення 117206806) у справі № 766/1591/24 скаргу подано 01.02.2024 року), тоді вважається, що він подав скаргу в межах визначеного законом 10-денного строку, оскільки останнім днем подачі скарги є день 30.01.2024 року (вівторок).

З підстав викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, а тому прийшов до помилкового висновку про залишення без розгляду відповідні вимоги скарги щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу.

Щодо ухвали суду першої інстанції про відмову у визнанні протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247

Як зазначив суд першої інстанції, за обставинами справи державний виконавець у визначений законом та Інструкцією спосіб та порядок, після погашення боржником ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів (за даними розрахунку заборгованості у ВП №42535247 станом на січень 2024 року) виконала обов`язок з винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.2024 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 15.01.2024 року. Адже, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскаржувана постанова прийнята на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 01.10.2023 року становила 40 690,96 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за 12 місяців, а тому 15.01.2024 року в межах виконавчого провадження ВП № 42535247 державний виконавець обґрунтовано прийняла постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 4 069,09 грн.

Апеляційний суд при цьому також враховує й те, що розмір виконавчого збору було визначено на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої був обчислений виконавцем згідно зі ст.195 СК України та який боржником на підставі тієї ж норми закону не було оскаржено, що є обов`язковим для боржника, який намагається оскаржити відповідні дії чи бездіяльність виконавця, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, зробленій у постанові від 13.03.2024 року у справі № 569/17794/22 ("…суд апеляційної інстанції надав оцінку зібраним у справі доказам та врахував, що боржник не спростував розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, та не оскаржив розрахунок").

Посилання скаржника на наявність трьох різних розрахунків заборгованості не може бути підставою для визнання обґрунтованою скарги в цій частині, оскільки сам по собі факт допущення помилок з боку державного чи приватного виконавця при визначенні розміру заборгованості по аліментах, які до того ж були виправлені, не може слугувати підставою для невиконання виконавцем обов`язку винести на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, оскаржувана ухвала про відмову у задоволенні скарги в частині визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 є законною та обґрунтованою.

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин відповідні доводи апеляційної скарги в частині дотримання скаржником визначеного законом 10-денного строку для подання скарги заслуговують на увагу, відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги (в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247) підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В цій частині в апеляційній скарзі скаржник просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відповідні вимоги задовольнити в повному обсязі. Однак, апеляційний суд враховує, що у цій частині суд першої інстанції не досліджував по суті докази обґрунтованості чи необґрунтованості скарги, правомірності чи неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу, а, встановивши лише, що скаржник не дотримався строку звернення до суду із скаргою в частині оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу, постановив оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду скарги в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП №42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП №42565247.

А тому відсутні підстави для постановлення нової ухвали по суті скарги в зазначеній частині, відтак в цій частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду (про відмову у задоволенні скарги в частині вимог про визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247) постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі його порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу в цій частині залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідні доводи апеляційної скарги адвоката Юрченко Наталі Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , в частині незаконності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом об`єктивних причин, які унеможливили виконання рішення боржником (початок війна країни-агресора проти України, окупація м. Херсона, припинення роботи ОСОБА_1 ) та які не залежали від його власного волевиявлення. При цьому суд апеляційної інстанції враховує обов`язковість судового рішення, що закріплено в Конституції України (п.9 ч.2 ст.129, ч.1 ст.129-1). Також враховується й досить тривалий період з часу деокупації м. Херсона (11.11.2022 року) до часу ухвалення постанови про накладення штрафу (19.10.2023 року), протягом якого скаржник не погашав заборгованість по аліментах. Апеляційний суд вважає, що скаржником не доведено належними доказами неможливість погашення вказаної заборгованості в більш?менш прийнятний термін після звільнення Херсона від російських загарбників, який (термін) у будь-якому випадку не може становити більше року (з 11.11.2022 року, часу деокупації м. Херсону, до грудня 2023 року включно, часу погашення заборгованості по аліментах), як встановлено у справі.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на необґрунтованість нарахованої державним виконавцем заборгованості по аліментах, а також на те, що у трьох різних документах державного виконавця вказана різна сума боргу, яка утворилась станом на 01 жовтня 2023 року. При цьому апеляційний суд виходить з того, що розмір виконавчого збору було визначено на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої, як вже вказувалось, був обчислений виконавцем згідно зі ст.195 СК України та який боржником на підставі тієї ж норми закону не було оскаржено, що є обов`язковим для боржника, який намагається оскаржити відповідні дії чи бездіяльність виконавця, і що відповідає правовій позиції Верховного Суду, зробленій у постанові від 13.03.2024 року у справі № 569/17794/22 ("…суд апеляційної інстанції надав оцінку зібраним у справі доказам та врахував, що боржник не спростував розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, та не оскаржив розрахунок").

Крім того, слід залишити поза увагою й посилання скаржника на позицію Торгово-промислової палати України, викладену в листі № 2024/02.0-7.1, про те, що війна в Україні належить до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що виключає можливість притягнення до відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Законом України від 15.03.2022р № 2129-IX "Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, зокрема, таке:

--- тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

--- за рішеннями про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Крім того, в листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форсмажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20, ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат ТПП України, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання такого сертифіката беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 03.04.2024 року у справі № 453/1229/22.

Отже, Законом України від 15.03.2022р № 2129-IX не припинено виконання рішень про стягнення аліментів.

Суд апеляційної інстанції враховує вказане вище, а також те, що сторона скаржника не обґрунтувала невиконання рішення про стягнення аліментів належними доказами, які вказували б на те, що існували непереборні обставини, за яких він не міг сплачувати аліменти у крайньому випадку з дня деокупації м. Херсона (11.11.2022р) й до жовтня 2023 року включно (часу початку погашення заборгованості по аліментах). Скаржник не довів, що змінилося з жовтня 2023 року, коли він почав погашати заборгованість по аліментах, у порівнянні з попереднім періодом, коли він не сплачував аліменти, а повинен був згідно з законом від 15.03.2022р № 2129-IX перераховувати їх на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що у даному випадку причиною несплати скаржником аліментів й виникнення заборгованості по аліментах у вказаному розмірі стали суб`єктивні причини, залежні від самого скаржника, а не введення в Україні правового режиму воєнного стану, чи інші форс-мажорні обставини.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Юрченко Наталі Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 19.10.2023 року про накладення штрафу у рамках ВП № 42565247 скасувати й направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року про відмову в задоволені скарги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 та скасування постанови від 15.01.2024 року про стягнення виконавчого збору у рамках ВП № 42565247 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 10 грудня 2024 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська