Єдиний унікальний номер: 378/808/24
Провадження № 2/378/328/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2024 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Замші В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 з посиланням на те, що 07.06.2021 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 196077 у електронній формі. ТОВ «Займер» виконало умови кредитного договору, позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 25.06.2024 має заборгованість в сумі 10360,00 грн., з яких 2000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8360,00 грн. - заборгованість по процентами.

17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки, ТОВ ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені витрати по сплаті судового збору.

Також представник позивача Пархомчук С. В. після відкриття провадження у справі подав 04.11.2024 до суду заяву про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» 10500 гривень витрат на професійну правничу допомогу, про орієнтовний розмір яких було зазначено в позові (а. с. 46 50).

Ухвалою Ставищенського районного суду від 16.10.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 38).

Представник позивача ТОВ ««ФК» КЕШ ТУ ГОУ» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 70, 71), відповідно до позовної заяви вказане товариство просить справу розглядати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а. с. 6 зв.), представник вказаного товариства подав до суду заяву з проханням роглянути справу у відсутність представника товариства (а. с. 60).

Відповідачка в судове засідання вдруге не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення судової повістки, копії ухвали про відкриття, позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання (а. с. 37, 67), проте, вказане поштове відправлення вперше повернулось з довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 64), вдруге вказане поштове відправлення відповідно до трекінгу із сайту АТ «Укрпошта» також не вручено відповідачу по причині «відсутність адресата за вказаною адресою». Тому суд вважає, що відповідачка відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлена належним чином. Крім того, про розгляд справи відповідачка повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (а. с. 69).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

07.06.2021 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 196077 з Додатком № 1 до цього Договору (а. с. 13 16, 21) . Вказаний договір укладено шляхом надсилання вказаним товариством відповідачу на її мобільний телефон та використання останньою одноразового ідентифікатора CL1317, що підтверджується копіями вказаного договору, Додатку до нього (а. с. 13 16, 21) та довідкою про ідентифікацію ТОВ «Займер» (а. с. 10).

Згідно з п.1.1 умов вищевказаного Кредитного договору ТОВ «Займер» зобов`язалось надати відповідачу кредит в розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені вищезазначеним Кредитним договором.

При цьому, п.п.1.2, 1.3, 1.4 вищевказаного Кредитного договору, визначено, що строк кредиту становить 29 днів; стандартна процентна ставка становить 2 % в день або 730 % річних; кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства ТОВ «Авентус Україна» відповідач ОСОБА_2 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором М753472 у договорі №_4920700 приєднався до Правил надання коштів у позику, визнає та погоджується на запропоновані позивачем умови користування та порядок надання товариством грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію» (надалі Закону) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Вищевказаний кредитний договір № 196077 від 07.06.2021 року підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 зазначеного кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФК «КЕШТУ ГОУ» зазначає що до нього перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі Договору факторингу № 01-17/02/2022, який було укладено 17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШТУ ГОУ» (а. с. 17 - 20).

У відповідності до умов зазначеного Договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», а ТОВ «ФК«КЕШ ТУГОУ» набуло право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (Додаток № 1 до цього договору) (п. 1.1, 1.2).

До позову додано витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01-17/02/2022 (а. с. 9). У вказаному реєстрі за порядковим номером вказана як боржник за договором № 196077 від 07.06 2021 ОСОБА_1 , заборгованість якої 10360 грн., з яких по тілу кредиту 2000 грн., по відсотках 8360 грн. (а. с. 9).

За п. 6.2.3 вказаного договору факторингу права вимоги переходять до фактора після підписання цього договору. В разі невиконання фактором вимог п. 7.2 договору договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п. 7,2 договору.

Згідно п. 7.2 Договору факторингу фактор здійснює оплату клієнту шляхом: перерахування суми, що вказана в п. 7.1 (311 979,08 грн.) цього договору на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок двома платежами.

Слід зазначити, що суд позбавлений можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за вищевказаним договором позики № 196077, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 01-17/02/2022, а отже не надано суду належних допустимих доказів щодо укладення даного договору з урахуванням вищевказаних умов договору (пункти 6.2.3, 7,2). Крім того, до позову як додаток до вказаного договору факторингу № 01-17/02/2022 позивач надав витяг з Реєстру боржників до Договору, який в порушення умов Договорів та чинного законодавства підписаний лише представником позивача (а. с. 8).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не довело наявність у нього права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 196077 від 07.06.2021 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» також зазначає, що ТОВ «Займер» свої зобов`язання за кредитним договором № 196077 від 07.06.2021 виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором платежів на вищевказану суму - 10360 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 2000 грн., по відсотках 8360 грн.

Згідно ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження виконання умов вказаного Договору про надання фінансового кредиту № 196077 ТОВ «Займер» до позову додано довідку ТОВ «Платежі Онлайн» (а. с. 23).

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд доходить висновку, що довідка ТОВ «Платежі Онлайн» (а. с. 23) про перерахування 07.06.2021 грошових коштів у сумі 2 000 грн. через платіжний сервіc Platon на картку № НОМЕР_1 (код авторизації 715713), з зазначенням видача кредиту № 196077 не є належним доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу ОСОБА_1 , оскільки видавник вказаної банківської картки НОМЕР_1 не підтвердив її належність саме відповідачу у справі - ОСОБА_1 ,

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» умов кредитного договору № 196077 від 07.06.2021 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача у справі ОСОБА_1 - як позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки інформація щодо повного номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у кредитному договорі № 4920700 від 15.10.2021 відсутня.

Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постановах від 16.02.2024 у справі № 370/1949/23 , від 20.06.2024 р. у справі № 755/11288/23, від 19,06.2024 у справі № 757/25558/23, Харківським апеляційним судом від 26.08.2024 у справі № 639/1706/24.

Документ, наданий ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» під назвою «Виписка з особового рахунка по кредитному договору № 196077 (а. с. 8) фактично таким не являється, оскільки складений не банком, а самим ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ», та не має обов`язкових реквізитів, які передбачені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Даний документ не містить інформації щодо періоду утворення заборгованості, а лише узагальнені суми по тілу кредиту та відсоткам, і в ньому не зазначено відсоткової ставки, за якою відсотки були нараховані. При цьому сама по собі ідентифікація позивачем як виписки з рахунку складеного ним письмового документу, не наділяє цей документ ознаками та правовою силою первинного документа.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 196077 від 07.06.2021 року в сумі 10360,00 грн., тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 судові витрат покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 204, 205, 207, 512, 513, 516, 628 628, 638, 639, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 11, 12 Закону «Про електронну комерцію», ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» КЕШ ТУ ГОУ» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7, ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Повне рішення складено 11 грудня 2024 року.

Суддя Н. М. Марущак