Номер провадження: 22-ц/813/293/24
Справа № 501/2465/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 308393,09 грн та судові витрати у розмірі 4634,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.08.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 (теперішнє прізвище ОСОБА_5 ) було укладено кредитний договір ML 500/067/2005, відповідно до умов якого було отримано кредит у розмірі 22000,00 доларів США, що підтверджується заявою від 30.08.2005 року. Відповідач ОСОБА_6 взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 20.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 308 393,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь та понесені ним судові витрати в розмірі 4 634,75 грн. (т. 1, а.с. 3-7).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2020 року позовні вимоги вирішено задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованість за кредитним договором ML 500/067/2005 від 30.08.2005 року у розмірі 308393,09 грн та судові витрати у розмірі 4634,75 грн (т. 2, а.с. 126-128 зворот).

19.02.2021 року через канцелярію Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2020 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуально права. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не встановлений початок перебігу позовної давності, що унеможливлює застосування ч. 2 ст. 264 ЦК України як підставу для відмови в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності. Апелянт звертає увагу, що в матеріалах справи наявні обставини, що свідчать про сплив позовної давності на дату подання позовної заяви. З огляду на це, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі спливом строків позовної давності (т. 2, а.с. 137-140).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 року (у складі колегії суддів: головуючого судді Цюри Т.В., суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 148-148 зворот) та ухвалою від 25.06.2021 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 154).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 року суддю ОСОБА_8 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку (т. 2, а.с. 223).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_9 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку (т. 2, а.с. 1).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 року, цивільна справа була розподілена колегії суддів: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М. (т. 3, а.с. 4).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 3, а.с. 5-6).

09.08.2021 року представником позивача були направлені на адресу суду письмові пояснення позивача щодо поданої апеляційної скарги, зазначаючи, що оскільки кредитним договором передбачено сплату чергових платежів боржником у відповідні дати кожного місяця (відповідно до графіку), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг строку позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення позовних вимог до поручителя. Окрім того, також стверджував, що, враховуючи повторне звернення до Іллічівського міського суду Одеської області із позовом та 05.07.2013 року відкриття провадження по справі, строк позовної давності на момент звернення 01.11.2016 року до суду не сплив (т. 2, а.с. 177-200).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання з`явився представник апелянта адвокат Ратушний Андрій Іванович, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі. Інші учасники провадження, повідомлені щодо дати, часу та місця проведення судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, причини такої неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що доводи представника відповідача про те, що позовна давність сплинула у липні 2015 року не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до реєстру судових рішень ухвалою суду від 31.07.2012 року позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була залишена без розгляду. В свою чергу, відповідно до ухвали Іллічівського міського суду Одеської області по справі №501/2394/14-ц, позовна заява була повторно подана позивачем та 05.07.2013 року відкрито провадження, однак 17.02.2014 року судом було залишено без розгляду зазначена позовна заяві. Отже, на думку суду, на момент відкриття провадження по справі № 504/2465/169-ц, а саме 01.11.2016 року, позовна давність не сплинула, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та, задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 30.08.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) було укладено кредитний договір ML 500/067/2005, відповідно до умов якого було отримано кредит у розмірі 22 000,00 дол США, що підтверджується заявою від 30.08.2005 року. В подальшому, прізвище боржника було змінено з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ». В свою чергу, на підставі довідки відділу реєстрації обліку осіб від 28.10.2016 року №8-128 відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (т. 1 а.с. 9-23).

В забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 30.08.2005 року між ОСОБА_12 та кредитором було укладено договір поруки №SR-500/067/2005. Також 30.08.2005 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-500/067/2005/1. Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Строк виконання зобов`язання згідно договору встановлено до 30.08.2020 року (т.1 а.с. 25-34).

10.12.2010 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, на підставі ст. ст. 512,514,1077-1079,1082,1084 ЦК України кредитор відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором ML 500/067/2005 від 30.08.2005 р та договорами поруки. Таким чином ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

У зв`язку із не виконанням боржником зобов`язань передбачених укладеним 30.08.2005 року кредитним договором, утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості становить 308 393,09 грн., яка складається з заборгованості за тіло кредиту у розмірі 308 983,09 грн, заборгованість за відсотками 0, заборгованість за пенею 0, станом на 20.08.2015 року (т. 1, а.с. 35-36).

Стаття 526 ЦК України передбачає загальні умови виконання зобов`язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, звертаючись до суду із апеляційною скаргою, апелянт в свою чергу посилалася на пропуск позивачем встановленого строку позовної давності. Відповідну заяву щодо застосування строків позовної давності, відповідачем також подавалася й до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ст. 260 ЦК України).

За положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в червні 2012 року скористалося своїм правом на дострокове погашення заборгованості та звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області із позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором ML 500/067/2005, укладеним 30.08.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ). Згідно відомостей з ЄДРСР, зазначені позовні вимоги ухвалою від 31.07.2012 року було залишено без розгляду.

Разом з тим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вказаними діями, а саме зверненням до суду із позовом про стягнення заборгованості, було змінено умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору (узгоджується із висновками викладеними в постановах Великої палати Верховного Суду від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16), від 04.07.2018 (справа № 310/11534/13), від 25.10.2022 року (справа № 686/25261/19), від 22.02.2022 року (справа № 755/5440/18).

Відповідно, за наведених обставин справи, саме із дати звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за вищенаведеним кредитним договором, зважаючи на положення ч. 5 ст. 261 ЦК України, розпочинається відлік встановлено строку позовної давності.

При цьому, слід зазначити, що за положеннями ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду, в свою чергу, не зупиняє перебіг позовної давності.

Таким чином, оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в 2012 році звернулося до суду з тотожними позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договорам, який ухвалою від 31.07.2012 року було залишено без розгляду (справа № 1511/2437/2012), враховуючи при цьому заяву відповідача по справі щодо застосування строків позовної давності, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем, звертаючись до суду 24.10.2016 року із позовом про стягнення заборгованості, було пропущено встановлений положеннями ст. 257 ЦК України строк позовної давності, а тому у задоволені заявлених позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені апелянтом доводи знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.