Справа № 195/728/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

(заочне)

06.12.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участі секретаря судового засідання Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник, - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради,

В С Т А Н О В И В:

до Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник, - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно його дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона з відповідачем, ОСОБА_2 , проживали однією сім`єю в шлюбі з 2015 по 2017 роки.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року по справі № 195/484/19 шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони у справі мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 .

На підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 195/1392/17 видано виконавчий лист від 30.11.2017 року, за яким, з ОСОБА_2 , на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини його заробітку.

Відповідач повністю самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків виховання та утримання дітей.

Станом на 31.03.2024 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, за період з 08.09.2017 року по 31.03.2024 року у розмірі 394 939,36 гривень, що підтверджується наданим Нікопольським відділом ДВС роз`ясненням від 16.04.20214 року за № 130474.

З 2017 року діти постійно проживають з позивачем, повністю перебувають на її вихованні та утриманні. Батько ніяким чином участі у вихованні не приймає, не провідує дітей, не цікавиться їхнім здоров`ям, успіхами у закладі освіти, матеріальної підтримки також не надає.

Діти навчаються в Томаківському ліцеї №1 Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджується психолого педагогічними характеристиками на учня 6-А класу ОСОБА_6 , на учня 5-Б класу ОСОБА_7 , на учня 3-Б класу ОСОБА_5 , наданими навчальним закладом, зі змісту яких слідує, що батько ОСОБА_2 , вихованням дітей не займається, жодного разу не з`являвся у ліцеї, не підтримував жодного зв`язку із педагогами.

Ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей батько не надавав і не надає по цей час, навіть не цікавився їх життям, не відвідував і не відвідує вдома, в навчальному закладі, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримували від батька жодного подарунку на день їх народження.

Представник позивача вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження , суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву про розгляд даної справи у її відсутність, вимоги позивача вважає законними та обґрунтованими. Крім того, при ухваленні рішення по даній справі, просить врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , з метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.76 , ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1, 3 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК Українимати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Судом були встановлені наступні обставини.

Позивач у справі, ОСОБА_1 з відповідачем, ОСОБА_2 , проживали однією сім`єю в шлюбі з 2015 по 2017 роки.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2019 року по справі № 195/484/19 шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу вони мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 .

На підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 195/1392/17 видано виконавчий лист від 30.11.2017 року, за яким, з ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини його заробітку.

Відповідач повністю самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків виховання та утримання дітей.

Станом на 31.03.2024 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, за період з 08.09.2017 року по 31.03.2024 року у розмірі 394 939,36 гривень, що підтверджується наданим Нікопольським відділом ДВС роз`ясненям від 16.04.20214 року за № 130474.

З 2017 року діти постійно проживають з позивачем, повністю перебувають на її вихованні та утриманні. Батько ніяким чином участі у вихованні не приймає, не провідує дітей, не цікавиться їхнім здоров`ям, успіхами у закладі освіти, матеріальної підтримки також не надає.

Діти навчаються в Томаківському ліцеї № 1 Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, що підтверджується психолого педагогічними характеристиками на учня 6-А класу ОСОБА_6 , на учня 5-Б класу ОСОБА_7 , на учня 3-Б класу ОСОБА_5 , наданими навчальним закладом, зі змісту яких слідує, що батько ОСОБА_2 , вихованням дітей не займається, жодного разу не з`являвся у ліцеї, не підтримував жодного зв`язку із педагогами.

Ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей батько не надавав і не надає по цей час, навіть не цікавився їх життям, не відвідував і не відвідує вдома, в навчальному закладі, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримували від батька жодного подарунку на день їх народження.

Зазначені обставини також підтверджуються: витягом про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб за № 745 від 24.04.2024 року; актом обстеження умов проживання сім`ї від 23.04.2024 року складеним депутатом Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, де вони із дітьми проживають; довідкою-характеристикою відносно позивача, виданою за місцем її проживання виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за вих. № 49 від 15.04.2024 року.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 всупереч вимогам ст.150 СК України, не виявляє бажання щодо виховання та утримання своїх дітей і не виконує обов`язків по піклуванню за ними.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального усвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексуУкраїни батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та за ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Обов`язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім`я, дитинство, материнство охороняються державою.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, з метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , орган опіки та піклування ВК Томаківської селищної ради вважає за можливе позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням ВК Томаківської селищної ради Дніпропетровської області, №296 від 08.08.2024 року затверджено вищевказаний Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази, суд вважає, що позивач довів той факт, що відповідач по теперішній час не піклується про стан здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток своїх дітей, не цікавиться про їх навчанням та підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в їх утриманні та вихованні не приймає, як цього вимагає ст.150 СК України, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому у найкращих інтересах дітей для забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, його слід позбавити батьківських прав.

Крім того, згідно вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст.12,13,76,77,78,265,268,280,284,352,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник, - адвокат Івахненко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно його дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя: Д. М. Скрипченко