КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7943/2024
справа №752/506/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ольшевської І.О.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

встановив:

У січні 2023 року ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до суду із позовомдо ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_1 є співвласником квартири та споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.

Вказує, що відповідачка отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення на підставі публічного договору про надання ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

05 серпня 2014 року в газеті "Хрещатик" №110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством "КЕ "Київводоканал", що перейменоване на ПрАТ "АК "Київводоканал", як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Таким чином, відповідачка отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення на підставі договору, оскільки від відповідачки після розміщення повідомлення договору-1 у вищевказаній газеті, на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал", жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та від договору не надходило.

31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті опубліковано повідомлення про публічну пропозицію ПрАТ "АК "Київводоканал" про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, у зв`язку з чим з 01 липня 2021 року вказаний договір уважається укладеним.

Відповідачка в порушення умов договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2022 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість у розмірі 24 947,53 гривень, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості (додаються).

Відтак, розмір заборгованості відповідачки за надані житлово-комунальні послуги складається із 24 947,53 гривень заборгованості з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, 156,76 гривень заборгованості із внесення плати за абонентське обслуговування, що разом складає 25 104,29 гривень.

З посиланням на статтю 625 ЦК України вказує, що у зв`язку із простроченням зобов`язання з відповідачки підлягає стягненню 3% річних у розмірі 3 572,46 гривень та інфляційні втрати у розмірі 18 760,96 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 25 104,29 гривень; 3% річних у розмірі 3 572,46 гривень; інфляційні втрати у розмірі 18 760,96 гривень; витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 481,00 гривень.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року закрито провадження у справі за позовом ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в частині вимог про стягнення основного боргу на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

В іншій частині позовних вимог ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", подано апеляційну скаргу.

Уважає, що відмовивши у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з пропуском позовної давності, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права.

Вказує, що позов пред`явлено до суду 28 грудня 2022 року, однак суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат не за весь період, а лише за період з 28 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року.

Звертає увагу, що в період з липня 2014 року по жовтень 2022 року відповідачка частково сплачувала заборгованість за надані послуги, що свідчить про визнання відповідачкою факту існування заборгованості за договором та є обґрунтованою підставою стверджувати про переривання строків позовної давності.

Вказує, що кошти, які сплачувались ОСОБА_1 за надані послуги з водопостачання та водовідведення, не можуть бути зараховані в погашення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, оскільки мають чітке призначення платежу за послуги з водопостачання та водовідведення.

Звертає увагу, що відповідачкою здійснено погашення заборгованості після звернення до суду із позовною заявою, а переплата у розмірі 12 602,13 гривень зарахована позивачем в оплату поточної заборгованості за період, що слідував після позовного періоду.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року у справі №752/506/23 в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 3 572,46 гривень, інфляційних втрат у розмірі 18 760,96 гривень та судових витрат у розмірі 2 481,00 гривень скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

11 березня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

Вказує, що не погоджується із викладеними скаржником доводами апеляційної скарги.

Твердженння апеляційної скарги про задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 28 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року не відповідає дійсності, оскільки Голосіївський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що клопотання про застосування позовної давності було заявлене відповідачкою, оскільки в період з 2014 року по 2021 роки відповідачкою сплачувались кошти за водопостачання, але квитанції не збереглись. Представник позивача не подав до суду клопотання про поновлення строків позовної давності з обґрунтуванням поважних причин пропуску.

Після подання квитанцій про оплату боргу та навіть переплату представником позивача не було перераховано інфляційні витрати на суму боргу та 3% річних, позовні вимоги залишись незмінними.

Вказує, що позивач хоче стягнути з відповідачки інфляційні витрати та 3% річних нараховані на кошти, які були сплачені до подачі позову до суду в 2021-2023 роках.

Окрім цього, переплата в розмірі 12 602,13 гривень, яка була внесена відповідачкою, перебуває в користуванні позивача, ці кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів.

Посилається на помилковість тверджень апеляційної скарги про те, що суд зарахував сплачені відповідачкою кошти як переплата, які не відображені в щомісячних платіжках. Стверджує, що позивач самовільно списав передплачені кошти у розмірі 12 602,13 гривень, невідомо на що.

Вказує, що з метою захисту своїх прав звернулась за кваліфікованою правничою допомогою до адвоката, та понесла витрати. Вказує, що вартість представництва у суді першої інстанції становить 20 000,00 гривень за кожен день представництва інтересів замовника в суді.

Відтак, розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 21 200,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АК "Київводоканал" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 200,00 гривень.

04 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заперечення ПрАТ "АК "Київводоканал".

Не погоджується із заявленим розміром витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 200,00 гривень.

Посилається на неспівмірність розміру заявлених судових витрат та на їх недоведеність.

Вказує, що відзив на апеляційну скаргу підписано особисто відповідачкою, а не адвокатом. Окрім цього, матеріали справи не містять ані актів виконаних робіт, ані доказів оплати наданих послуг.

Уважає, що підстави для відшкодування судових витрат відсутні, оскільки представником відповідача документально не підтверджено надання юридичних послуг, об`єми виконаної роботи, фактично витрачений час.

Мотивуючи наведеним, просить суд відмовити ОСОБА_1 у стягненні з ПрАТ "АК "Київводоканал" витрат на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відтак в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Відмовивши у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції навів такі висновки.

Суд вказав, що відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності, вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період їх нарахування з липня 2014 року по 27 грудня 2019 року в сумі 3 129,03 грн та 15 916,94 грн відповідно не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском позовної давності.

Також суд вказав, що сума 3% річних та інфляційних втрат за період з 28 грудня 2019 року по січень 2022 року включно в розмірі 443,43 грн та 2 844,02 грн також не підлягають задоволенню, оскільки відповідачкою на рахунок позивача перераховано коштів на 12 602,13 грн більше, що покриває суму 3% річних та інфляційних витрат.

Колегія суддів не погоджується з викладеними мотивами ухвалення судового рішення та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що 28 грудня 2022 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 25 104,29 гривень; 3% річних у розмірі 3 572,46 гривень; інфляційні втрати у розмірі 18 760,96 гривень; витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 481,00 гривень.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року відкрито провадження у справі (а.с. 77).

У квітні 2023 року ОСОБА_1 подала заяву, із змісту якої убачається, що остання вказує про те, що за договором розстрочки відповідачкою виплачено 12 143,00 гривень, 157 гривень за абонентські послуги та 10 000,00 гривень з суми боргу. Просить врахувати, що за договором розстрочки "Київтеплоенерго" сім`я виплачує борг за гарячу воду та опалення до 20 травня 2024 року (а.с. 83).

Згідно договору №/Р*2020 про розстрочення заборгованості від 30 листопада 2020 року боржник ( ОСОБА_1 ) визнає за собою заборгованість перед кредитором (ПрАТ "АК "Київводоканал"), що виникла у зв`язку із несвоєчасним розрахунком за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, яка станом на 01 листопада 2020 року становить 28 342,00 гривень.

Кредитор надає боржнику розстрочку по сплаті заборгованості у розмірі 28 342,00 гривень, строком на 24 місяці згідно графіку, наведеному у пункті 2.1 договору (а.с.22-25).

Згідно даних квитанції від 02 квітня 2023 року ОСОБА_1 на рахунок позивача сплачено 157,00 гривень (а.с. 84).

Згідно даних квитанції від 01 квітня 2023 року відповідачкою на рахунок позивача сплачено 10 000,00 гривень (а.с. 85).

Відповідно до копій квитанцій з січня 2021 року відповідачкою сплачено за житлово-комунальні послуги: 26 лютого 2021 року - 2 000,00 грн; 30 грудня 2021 року - 1 170,00 грн; 07 жовтня 2021 року - 1 960,78 грн; 22 липня 2022 року - 242,99 грн; 27 липня 2021 року - 2 300,00 грн; 22 липня 2022 року - 270,00 грн; 31 травня 2021 року - 1 200,00 грн; 04 січня 2022 року - 46,97 грн; 04 січня 2021 року - 1 200,00 грн; 04 січня 2022 року - 350,00 грн; 04 січня 2022 року - 400,00 грн; 30 листопада 2023 року - 2 686,19 грн; 04 листопада 2023 року - 10 000,00 грн, 02 квітня 2023 року - 157,00 грн; 01 квітня 2023 року - 10 000,00 грн; 08 листопада 2023 року - 3 641,88 грн. Всього за вказаний період сплачено 37 625,81 грн (а.с. 86-87).

Згідно даних довідки №12700/8/8/0223 від 12 грудня 2023 року, виданої ПрАТ "АК "Київводоканал" убачається, що станом на 11 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПрАТ "АК "Київводоканал" за надані послуги з централізованого водопостачанн та централізованого водовідведення за пероід з 01 липня 2014 року по 31 жовтня 2023 року, яка складається з суми основного боргу 24 947,53 гривень, абонентське обслуговування 156,76 гривень сплачено. Інфляційні витрати 18 760,96 гривень, три відсотки річних 3 572,46 гривень, судовий збір 2 481,00 гривень не сплачено (а.с. 104).

Відповідно до даних копій квитанції у листопаді 2023 року відповідачкою на рахунок позивача сплачено: 04 листопада 2023 року - 10 000,00 гривень; 30 листопада 2023 року - 2 686,19 гривень; 08 листопада 2023 року - 3 641,88 гривень; 09 листопада 2023 року - 3641,88 гривень , всього 19 969,95 (а.с. 107-110).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно частинам 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Установлено, що 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 102).

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по 27 грудня 2019 року, суд зробив висновок, що позивачем пропущено позову давність.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У статті 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Слід зауважити, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (з урахуванням постанов Кабінету міністраів України №392 від 20 травня 2020 року, №500 від 17 червня 2020 року, №641 від 22 липня 2020 року, №760 від 26 серпня 2020 року, №956 від 13 жовтня 2020 року, №1236 від 09 грудня 2020 року, №104 від 17 лютого 2021 року, №405 від 21 квітня 2021 року, №611 від 16 червня 2021 року, №855 від 11 серпня 2021 року, №981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року, №383 від 25 квітня 2023 року).

Відтак вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з липня 2014 року по березень 2017 року пред`явлено з пропуском позовної давності, відтак задоволенню не підлягають.

Доводи скаржнимка про визнання відповідачкою боргу відхиляються колегією суддів, оскільки сплата у серпні 2018 року 1205,58 грн, у вересні 2018 року 358,05 грн не свідчить про вчинення дій про визнання боргу, оскільки даних про призначення таких платежів матеріали справи не містять.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з березня 2017 року по жовтень 2022 року, колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що на момент звернення до суду з позовом розмір заборгованості становив 25 104,29 гривень - основна заборгованість; 3 572,46 гривень - 3% річних, 18 760,96 гривень - інфляційні втрати.

Згідно матеріалів справи після пред`явлення позову відповідачкою сплачено:

- 02 квітня 2023 року - 157,00 гривень (а.с. 84);

- 01 квітня 2023 року - 10 000,00 гривень (а.с. 85);

- 04 листопада 2023 року - 10 000,00 гривень (а.с. 107);

- 30 листопада 2023 року - 2 686,19 гривень (а.с. 108);

- 08 листопада 2023 року - 3 641,88 гривень (а.с. 109);

- 09 листопада 2023 року - 3 641,88 гривень (а.с.110).

Всього сплачено після пред`явлення позову 30 126,95 гривень

Довідкою №12700/8/8/0223 від 12 грудня 2023 року позивач підтвердив погашення основного боргу відповідачкою у розмірі 24 947,53 гривень та 156,76 гривень за абонентське обслуговування (а.с. 104).

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції також зробив висновок про зарахування надмірно сплачених коштів на погашення 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема, із письмової заяви відповідачки від 24 березня 2023 року, убачається, що нею сплачено заборгованість за надані послуги, проте просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Отже здійснену відповідачкою переплату не можна уважати сплатою 3% річних та інфляційних втрат.

Для здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за період з березня 2017 року по жовтень 2022 року є необхідним актуальні дані про нараховані та сплачені платежі за кожний місяць вказаного періоду.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути взятий судом до уваги з огляду на те, що такий не узгоджується із наданими відповідачкою квитанціями про оплату послуг за спірний період.

Зокрема: згідно даних розрахунку заборгованості у 2021 році відповідачкою оплачено комунальні послуги у січні у розмірі 1177,85 гривень, лютому - 1991,14 гривень, травні - 1200,00 гривень, липні - 2300,00 гривень, жовтні - 1890,43 гривень та грудні - 1920,00 гривень. Загальна сума сплачених коштів становить 10 479,42 гривень.

Згідно даних квитанцій наданих відповідачкою за 2021 рік, останньою сплачено 04 січня 2021 року - 1 200,00 грн, 26 лютого 2021 року - 2 000,00 грн; 31 травня 2021 року - 1 200,00 грн; 27 липня 2021 року - 2 300,00 грн; 07 жовтня 2021 року - 1 960,78 грн, 30 грудня 2021 року - 1 170,00 грн. Загальний розмір сплачених коштів за 2021 рік становить 9 830,78 гривень.

Окрім цього, згідно розрахунку позивача за 2022 рік відповідачкою у липні 2022 року сплачено 540 гривень. Разом з цим, згідно квитанцій, наданих відповідачкою, у 2022 році останньою здійснено оплату послуг у січні 2022 року на загальну суму 796,97 гривень, у липні 2022 року на загальну суму 512,99 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд уважає, що наведені позивачем в розрахунку дані, а саме період оплати та суми не відповідають дійсним обставинам справи, дані розрахунку не узгоджуються із даними квитанцій про оплату, наданими відповідачкою, відтак відсутність коректних вихідних даних унеможливлює проведення судом власного розрахунку.

З огляду на наведене, в задеволення позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з березня 2017 року по жовтень 2022 року слід відмовити у зв`язку із недоведеністю.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, проте навів помилкові мотиви.

За таких обставин, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року в оскарженій частині підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини судового рішення в редакції цієї постанови.

Щодо заяви ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою додано договір про надання юридичних послуг №10/24 від 04 березня 2024 року, укладений між адвокатом Філіповською В.В. та ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець зобов`язується надавати замовнику усні консультації щодо представництва інтересів в суді апеляційної інстанції щодо справи №752/506/23.

Згідно пункту 3.1 за надання юридичних консультацій замовник зобов`язується сплатити на розрахунковий рахунок виконавця кошти у розмірі 20 000,00 гривень, які замовник зобов`язується внести у строк до 04 березня 2024 року.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21200грн, вказуючи, що вартість представництва інтересів в суді першої інстанції становить 20000 грн, за кожен день представництва інтересів замовника у суді, замовник зобов`язується сплачувати кошти у розмірі 1200 грн.

Цивільним процесуальним законодавством унормовано, що кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, відтак особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також заяву про стягнення таких витрат до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачкою не порушувалось питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідні докази не подавались, відтак у суду апеляцйної інстанції відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 грудня 2023 року в оскарженій частині щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В іншій оскарженій частини рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова