Справа № 513/718/24
Провадження № 2/513/714/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Филипчук Л.В.,

представника позивачки адвоката Власенко Л.В.,

представника відповідачів адвоката Давиденка К.В. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

у с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Власенко Лілія Вікторівна звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Старосільської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 09 березня 2006 року Старосільською сільською радою Одеської області складений актовий запис №5 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя померла ОСОБА_4 залишила заповіт, в якому заповіла дочці ОСОБА_1 1 га від загальної площі 4.27 га земельної ділянки, дочці ОСОБА_5 1 га від загальної площі 4.27 га земельної ділянки, онуці ОСОБА_6 2.27 га від загальної площі 4.27 га земельної ділянки, яка розташована та території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД №076904, виданий на підставі V сесії XXIII скликання Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області №5 від 30 березня 1999 року. Заповіт складено у с. Старосілля Саратського району Одеської області 20 грудня 2005 року, посвідчено секретарем виконкому Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області В.Н.Топалом і зареєстровано в реєстрі за №208. Інших спадкоємців за законом та за заповітом не має.

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , але нотаріусом було відмовлено з причини не визначення розміру спадкового майна у частках і рекомендував звернутись до суду.

Враховуючи викладене, позивачка просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом право власності на 1 га земельної ділянки, від загальної площі 4,27 га, розташовану на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області (тепер Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7 (158), відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД №076904, виданий на підставі V сесії XXIII скликання Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області №5 від 30 березня 1999 року.

Ухвалою суду від 17 червня 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Давиденко К.В. про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви відмовив, також ухвалою суду від 29 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 грудня 2024 року на 11 год. 00 хв., в приміщенні Саратського районного суду Одеської області, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Представник позивачки - адвокат Власенко Л.В. у судовому засіданні 10 грудня 2024 року підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Також зазначила, що зі слів позивачки їй відомо, що кожна із сторін має окрему ділянку, та відповідачі свої ділянки передали в оренду.

Представник відповідачів адвокат Давиденко К.В. у судовому засіданні 10 грудня 2024 року проти позову заперечив зазначивши про те, що спірна земельна ділянка це приватна спільна часткова власність і спадкодавці мають укласти договір про поділ спадкового майна на підставі чого будуть сформовані нові земельні ділянки. Наразі існує ціла земельна ділянка із кадастровим номером і кожному спадкодавиця заповіла певні гектари, тобто належний спосіб захисту це визнання права на певну частку, а визнання права власності на 1 га це по суті є виділ земельної ділянки.

У судове засідання 12 грудня 2024 року представник відповідачів алвокат ОСОБА_7 не з`явився, надав до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, також просив відмовити у позові з тих підстав, що заявлені вимоги є фактично поділом земельної ділянки, із сформованої земельної ділянки площею 4,27 га.

Суд заслухавши учасників справи, дослідивши подані документи та матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 20 грудня 2005 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області В.Н.Топал, зареєстровано в реєстрі за №208, яким заповіла дочці ОСОБА_1 1 га від загальної площі 4,27 га земельної ділянки, дочці ОСОБА_5 1 га від загальної площі 4,27 га земельної ділянки, онуці ОСОБА_6 2,27 га від загальної площі 4,27 га земельної ділянки, яка розташована та території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД №076904, виданий на підставі V сесії XXIII скликання Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області №5 від 30 березня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Старосілля Білгород-Дністровського району Одеської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09 березня 2006 року Старосільською сільською радою Саратського району Одеської області на підставі актового запису №5.

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 4,27 га, розташовану на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області (тепер Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7 (158), відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД №076904, виданий на підставі V сесії XXIII скликання Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області №5 від 30 березня 1999 року.

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. від 13 лютого 2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно.

Відповідно до довідки №126 від 29 березня 2024 року ОСОБА_4 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 до моменту її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті за цією адресою було зареєстровано: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Згідно ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Тобто, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

На момент відкриття спадщини спадкодавець мала право власності на вищезазначену земельну ділянку.

Згідно з копією спадкової справи №260-06, заведеною державним нотаріусом 05 вересня 2006 року до майна померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулися позивачка у справі, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Свідоцтва про право на спадщину не видані.

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісник Д.Ю. від 13 лютого 2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно 1 га від загальної площі 4,27 га земельної ділянки.

Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Тобто у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки не визначені частки на земельну ділянку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа).

У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації.

Позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але юридично не може оформити свої спадкові права за відсутності у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку з визначенням її частки 1 га.

Відповідно до довідки виданої Старосільським старостиним округом Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 11 грудня 2024 року, ОСОБА_1 самостійно користується і обробляє земельну ділянку площею 1 га, яка розташована на землях колишньої Старосільської сільської ради, яка дісталась їй у спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , відповідно до заповіту від 20 грудня 2005 року.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 367/704/16-ц вказано, що, враховуючи правову природу заповіту, можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (див. постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 693/1314/19 (провадження № 61-4348св23), 27 лютого 2023 року у справі № 334/5171/13-ц (провадження № 61-8309св22), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/4875/17 (провадження № 61-5403св22)).

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), постанову Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21)).

Як встановлено у судовому засіданні заповіт складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є чинним, що визнається сторонами.

Крім того, аналізуючи зміст статті 1223 ЦК України та вище наведені позиції Верховного Суду можна дійти висновку, що необхідно виходити з волі заповідача, який виявив бажання передати майно конкретним особам, встановивши їх у заповіті. При цьому відсутня залежність цієї волі від визначення ним часток цих осіб чи їх невизначення, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи представника відповідачів щодо того, що позивачка має звертатись саме з позовом про визначення частки.

Крім того, тлумачення заповіту передбачена для випадків для з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21).

У цій справі дійсна воля заповідача відображена у заповіті з тексту якого можна встановити дійсну волю заповідача, заповіт є чинним, позивачка має перешкоди в реалізації своїх спадкових прав.

Стаття 4 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом на 1 га земельної ділянки, від загальної площі 4,27 га, розташовану на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області (тепер Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7(158), відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД №076904, виданий на підставі V сесії XXIII скликання Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області №5 від 30 березня 1999 року.

Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Власенко Лілії Вікторівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на 1 га земельної ділянки, від загальної площі 4,27 га, розташованої на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області (тепер Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №7 (158), відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД №076904, виданого на підставі V сесії XXIII скликання Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області №5 від 30 березня 1999 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення повного рішення 12 грудня 2024 року.

Інформація про учасників:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 25 грудня 1996 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, рнокпп НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивачки: Власенко Лілія Вікторівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002725, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 16 вересня 2015 року за № 38.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , рнокпп НОМЕР_5 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_6 , паспорт громадянина України № НОМЕР_7 виданий 20 травня 2019 року органом 5124, проживає за адресою: с.Мирнопілля Болградського району Одеської області.

Представник відповідачів: адвокат Давиденко Костянтин Вікторович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ОД № 002979 від 19 квітня 2017 року, адреса: вул. Центральна, 37, м. Татарбунари, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Суддя К. Ю. Рязанова