Дата документу 09.10.2024 Справа № 334/3458/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3458/22 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1310/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва Сергія Володимировича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року представник ОСОБА_3 адвокат Мартинишин П.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що на початку серпня 2022 року ОСОБА_3 отримав в телефонному додатку «Дія» постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69531435 від 02 серпня 2022 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 47 269,94 грн., 4 726,99 грн. виконавчого збору та 500 грн. виконавчих витрат.

Зі змісту отриманої постанови про відкриття виконавчого провадження позивач дізнався, що виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про примусове виконання виконавчого напису №10947, що виданий 27.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про існування вказаного виконавчого напису позивачу не було відомо.

Крім того, з постанови ОСОБА_3 дізнався, що він повинен сплатити заборгованість у розмірі 47 269,94 грн., 4 726,99 грн. виконавчого збору та 500 грн. виконавчих витрат.

У позивача не було можливості повноцінно ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та отримати фотокопію виконавчого напису, що оскаржується, постанови про відкриття виконавчого провадження. У зв`язку з чим, позивач звернувся за юридичною допомогою до адвоката Мартинишина П.В.

У позивача відсутні документи, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис. З метою витребування вказаних документів адвокатом Мартинишиним П.В. як представником позивача було направлено запит до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., а також був направлений адвокатський запит до ТОВ «Фінансової компанії «Кредит-Капітал», однак запитуваних документів не отримано.

З вказаним виконавчим написом позивач не погоджується, вважає його незаконним, протиправним, необґрунтованим, таким, що грубо порушує права позивача та таким, що не підлягає виконанню.

У матеріалах виконавчого провадження зазначено про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 47 269,94 грн., 4 726,99 грн. виконавчого збору та 500 грн. виконавчих витрат, однак з постанови про відкриття виконавчого провадження не зрозуміло, та відсутні посилання на той факт, на підставі якого документа виникла дана заборгованість.

У позивача відсутні будь-які взаємовідносини з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в зв`язку з чим не було відомо про наявність заборгованості.

Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не надсилало позивачу жодної вимоги про наявність перед нею невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором та не повідомляло про необхідність погашення такого боргу. Повідомлень від будь-яких інших фізичних чи юридичних осіб про такий борг позивачу не надходило. Позивачу взагалі нічого не відомо про відповідну заборгованість.

Довіреність, яка видана ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та уповноважує ОСОБА_4 бути представником Товариства у судах загальною юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах, в тому числі апеляційних судах та Верховному Суді, у третейській судах, органах державної влади, органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, органів нотаріату та у будь-яких установах і організаціях з питань захисту прав та охоронюваних законом інтересів Товариства, видана строком до 31.12.2021 року, тобто втратила чинність, що унеможливлює представництво інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уповноваженою особою ОСОБА_4 у будь-якій установі.

Ні приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., ні стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не повідомляли ОСОБА_3 про вчинення відносно нього виконавчого напису №10947, що виданий 27.05.2021 року, про стягнення з нього заборгованості в сумі 47 269,94 грн., 4 726,99 грн. виконавчого збору та 500 грн. виконавчих витрат.

У виконавчому написі зазначено, що з позивача пропонується стягнути кошти за кредитним договором № 00408 від 24.04.2008 року, нібито укладеним з AT «Дельта-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». При цьому, на яку саме суму коштів укладено кредитний договір не зазначено.

У виконавчому написі не зазначено про обставини, за якими ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набула права укладати договори про предмет боргу, який нібито виник за кредитним договором 00408 від 24.04.2008 року.

Також не зазначено чому АТ «Дельта-Банк» продає (передає) право вимоги боргу за договором, що укладений нібито позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

У виконавчому написі відсутні відомості про нотаріальне посвідчення кредитного договору, про складові боргу - тіло кредиту, а лише зазначені якісь відсотки, пеня та інше.

Це свідчить про порушення нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, в якому відсутня інформація про виникнення та джерела походження боргу.

Крім цього, у виконавчому написі зазначена невірна адреса реєстрація проживання позивача.

Це свідчить про грубі помилки та недостовірну інформацію про позивача, про борг, що викладена у виконавчому написі.

Позивач стверджує, що не має заборгованості перед АТ «Дельта-Банк» за кредитним договором №00408 від 24.04.2008 року, що всі зобов`язання виконав у повному обсязі.

У виконавчому написі не зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надавало нотаріусу документи, які могли б свідчити про безспірність заборгованості позивача та наявність у нього права вимоги, перелік яких визначено п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Натомість у виконавчому написі зазначено ідентифікаційний код юридичної особи іншого банку, що викликає додаткові питання до нотаріуса, який видав оскаржуваний виконавчий напис.

Посилаючись на зазначені обставини, представник ОСОБА_3 адвокат Мартинишин П.В. просив суд визнати виконавчий напис від 27.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. в реєстрі під номером 10947, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 47 269,94 грн., 4 726,99 грн. та 500 грн. виконавчих витрат, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 902,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий напис від 27.05.2021 року, що вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною та зареєстрований в реєстрі під номером 10947, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 47269,94 гривень, 4726,99 гривень виконавчого збору та 500 гривень виконавчих витрат, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Федяєв С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду прямо вплинуло на майнові права та інтереси скаржника.

Вказує, що 01.07.2022 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01.07.2022 року, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором № 002-07924-240408 від 24.04.2008 року укладеним ОСОБА_3 перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Також, 01.07.2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір №01/07, відповідно до якого всі права та обов`язки за вищевказаним договором, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_1 .

Отже, з 01.07.2022 року належним кредитором за кредитним договором № 002-07924-240408 від 24.04.2008 року є саме ОСОБА_1 , саме він має право вимоги до позивача та є належним відповідачем по справі.

Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, вказує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову.

Від представника ОСОБА_3 адвоката Мартинишина П.В. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Зауважує, що скаржник жодним чином не оспорює та не наводить висновків суду першої інстанції, з якими він не погоджується, а лише посилається на той факт, що ніби то він є належним відповідачем по справі.

На думку позивача, у разі дійсності та наявності договору між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 , представники ТОВ «Компані Фінанс» могли б зазначити про існування зазначеного договору, але цього зроблено не було, а лише було подано заяву про розгляд справи без їх участи, з чого може вбачатись відсутність будь-яких господарських взаємовідносин між зазначеними контрагентами.

Звертає увагу, що при підготовці до подання позовної заяви представником позивача адвокатом Мартинишиним П.В. для з`ясування усіх обставин справи був направлений адвокатський запит до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». У відповіді на адвокатський запит №АС/303/22 від 18.08.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» жодним чином не зазначає про існування договору про відступлення права вимоги з ТОВ «Компані Фінанс», який нібито було укладено 01.07.2022. Вважає, що у разі дійсності договору №01/07 від 01.07.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не стали б приховувати інформацію щодо укладення нового договору та відступлення права вимоги.

Крім того, зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» були обізнані про рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2022 у справі №334/3458/22, але до теперішнього часу його не оскаржували, а також під час розгляду справи не надали жодної інформації та підтверджуючих документів, що кредитний договір ОСОБА_3 було перепродано ТОВ «Компані Фінанс». Даний факт доводить, що позов було подано до належного відповідача.

Крім того, представник ОСОБА_1 адвокат Федяєв С.В. сформував в системі «Електроний суд» заяву-пропозицію про укладання мирової угоди, в якій пропонує, що ОСОБА_3 сплачує на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 3 000,00 грн. в якості погашення своїх боргових зобов`язань за кредитним договором № 002-07924-240408 від 24.04.2008 року; ОСОБА_3 зобов`язується виконати умови пункту першого Мирової угоди протягом 3 (трьох) робочих днів з дня, наступного за днем набрання законної сили ухвалою суду про затвердження Мирової угоди; з моменту виконання ОСОБА_3 пункту першого Мирової угоди всі зобов`язання за кредитним договором № 002-07924-240408 від 24.04.2008 року будуть вважатися виконаними, на підставі чого ОСОБА_1 надасть довідку відносно ОСОБА_3 про повне погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 002-07924-240408 від 24.04.2008 року. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» з метою задоволення вимог за кредитним договором №002-07924-240408 від 24.04.2008 року вчинений виконавчий напис, реєстровий № 10947, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 47269,94 гривень, 4726,99 гривень виконавчого збору та 500 гривень виконавчих витрат.

24.04.2008 року між ТОВ «КБ «Дельта» та ОСОБА_3 укладений Договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1 від 24.04.2008 року, за умовами якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн.

02.08.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. відкрито виконавче провадження № 69531435 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.

Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів справи неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

В оцінці законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції колегія суддів в першу чергу звертає увагу на те, що апеляційна скарга в цій справі подана ОСОБА_1 , тобто особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в цій справі, ОСОБА_1 посилається на те, що з липня 2022 року він є кредитором за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов якого і було видано оспорюваний у цій справі виконавчий напис нотаріуса.

Оскільки вказані доводи скаржника знайшли своє документальне підтвердження, то наявні підстави для висновку, що ухвалення 15 листопада 2022 року рішення судом першої інстанції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 як нового кредитора позивача за кредитним договором №002-07924-240408 від 24.04.2008 року.

Тому, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року підлягає обов`язковому скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частини третьої статті 376 ЦПК України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

При цьому, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2022 року представник ОСОБА_3 адвокат Мартинишин П.В. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., ТОВ «Компані Фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи, як співвідповідача, не заявляв.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи засвідчують, що спір виник з приводу виконавчого напису від 27.05.2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. в реєстрі під номером 10947, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 47 269,94 грн., 4 726,99 грн. та 500 грн. виконавчих витрат.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 надав копію Договору про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс», відповідно до якого всі права та обов`язки за кредитним договором №002-07924-240408 від 24.04.2008 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ перейшли до ТОВ «Компані Фінанс».

Колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції ще 01 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Бабича В.І. про залучення правонаступника відповідача, яке вона мотивувала тим, що 01.07.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс» укладено договір № Ртк/1-ЮО про відступлення права вимоги, за умовами якого всі права та обов`язки за кредитним договором №002-07924/240408 від 24.04.2008 року, на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ТОВ «Компані Фінанс», до вказаного клопотання були надані відповідні докази.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про залучення правонаступника відповідача.

Залучено ТОВ «Компані Фінанс» до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Мотивуючи вказану ухвалу, суд першої інстанції зауважив, що виключно позивачу належить право визначення кола відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. В даному випадку клопотання про заміну відповідача подано представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». При цьому, позивачем клопотання щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем подано не було. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подана представником відповідача заява про залучення у справі правонаступника відповідача задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд вважав можливим залучити за ініціативою суду ТОВ «Компані Фінанс» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки рішення у справі може вплинути на права або обов`язки вказаного товариства.

Отже, вже на час ухвалення рішення було відомо, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є неналежним відповідачем, позивач не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, тому суд першої інстанції мав відмовити в позові з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 до апеляційної скарги було додано копію Договору відступлення прав вимоги № 01/07 від 01.07.2022, укладеного між ТОВ «ФК «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 набув права вимоги, зокрема, за кредитним договором №002-07924/240408 від 24.04.2008 року, боржником за яким є позивач.

Отже, право вимоги за кредитним договором №002-07924/240408 від 24.04.2008 року, укладеним з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», правонаступником якого за Договором про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року стало ТОВ «ФК «Компані Фінанс», набув скаржник ОСОБА_1 за договором № 01/07 від 01.07.2022.

Таким чином, позовна вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не може бути звернена до ТОВ «ФК «Кредит Капітал», якого позивач визначив відповідачем.

Належним відповідачем у справі є ОСОБА_1 , оскільки вже на час подання позову він набув права вимоги за кредитним договором №002-07924/240408 від 24.04.2008 року, заборгованість за яким і стала підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови в позові з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, у зв`язку з чим рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року слід скасувати на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки воно безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.

Відмова у задоволенні позовних вимог з зазначених підстав не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду із своїми вимогами, але з визначенням належного суб`єктного складу учасників процесу.

Пропозиція заявника ОСОБА_1 про укладення мирової угоди апеляційним судом не розглядалась, оскільки спір по суті не вирішувався.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Федяєв С.В. сформував в системі «Електроний суд» клопотання про долучення доказів, а саме, доказів понесених скаржником судових витрат: договір 20-06/07/23 про надання правової допомоги від 06.07.2023 року, акт виконаних робіт, розрахунок судових витрат. Вказує, що сума фактично затрачених судових витрат становить 3 000,00 гривень, що складаються з гонорару, сплаченого адвокатському бюро «Федяєва Сергія Володимировича», й ця сума досить демократична та є розумна та співмірна у розумінні чинного законодавства України.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги № 20-06/07/2023 від 06.07.2023, що укладений ОСОБА_1 та АБ ОСОБА_6 , додаткової угоди № 7 до договору про надання правової допомоги № 20-06/07/2023 від 06.07.2023 від 08 травня 2024 року, ОСОБА_1 виплачує бюро гонорар в сумі 3000 грн. за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у справі № 334/3458/22 за позовом ОСОБА_3 протягом трьох днів після ухвалення остаточного рішення у справі, але не пізніше 31.12.2024.

Також скаржник надав до суду розрахунок судових витрат, підписаний ОСОБА_6 від 10.06.2024 року, на суму 3000 грн. щодо надання адвокатом таких послуг: надання двох усних консультацій 2 год.; складання апеляційної скарги 3 год., заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 1 год., клопотання про долучення доказів 1 год., та Акт виконаних робіт від 10.06.2024, підписаний ОСОБА_6 , в яком останній зазначив, що надав замовнику такі юридичні послуги за Договором про надання правової допомоги № 20-06/07/23 від 06.07.2023 та Додатковою угодою № 7 до договору у формі: надання двох усних консультацій 2 год.; складання апеляційної скарги 3 год., заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 1 год., клопотання про доручення доказів 1 год., що складає 3000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Федяєв С.В. також подавав до апеляційного суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якій зазначав, що він є військовослужбовцем (мобілізованим) та проходе службу в зоні бойових дій, він не має змоги виїхати на засідання, бажає прийняти участь у засіданнях по справі в режимі відеоконференції поза межами території суду.

Також, адвокат Федяєв С.В. подавав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, в якій посилався на те, що є військовослужбовцем (мобілізованим), який проходить службу в зоні бойових дій та не має змоги виїхати на засідання, тому просив перенести засідання на іншу дату. До вказаної заяви долучив довідку військової частини НОМЕР_2 , в якій зазначено про те, що він перебуває на військовій службі .

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Як вбачається з пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», несумісною з діяльністю адвоката є, зокрема, військова або альтернативна (невійськова) служба.

Право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Федяєва С.В. не зупинено.

Разом з тим, адвокат, який мобілізований до лав Збройних Сил України, зобов?язаний подати до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

За загальним правилом здійснення адвокатської діяльності в умовах несумісності не допускається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволенні клопотання про стягнення з ОСОБА_3 понесених скаржником витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн.

Крім того, представник ТОВ «Компані Фінанс» - адвокат Галайчук Г.С. сформувала в системі «Електронний суд» клопотання про долучення доказів та додаткові пояснення по справі, в якому зазначає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, оскільки на момент ухвалення рішення належним відповідачем мав бути ОСОБА_1 .

Крім того, вказує, що між АБ «Галайчук Ганни Сергіївни» та ТОВ «Компані Фінанс» було укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого ТОВ «Компані Фінанс» зобов`язалося сплатити АБ «Галайчук Ганни Сергіївни» гонорар у розмірі 3000,00 грн. після 3 днів з дня винесення рішення. Тому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Компані Фінанс» витрати на правову (правничу) допомогу, що складають 3 000 грн.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги № 03/01/2024 від 03.01.2024, що укладений між АБ «Галайчук Ганни Сергіївни» та ТОВ «Компані Фінанс», додаткової угоди № 7 до договору про надання правової допомоги № 03/01/2024 від 03.01.2024, що датована 03.01.2024, ТОВ «Компані Фінанс» виплачує бюро гонорар в сумі 3000 грн. за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у справі № 334/3458/22 за позовом ОСОБА_3 протягом трьох днів після ухвалення остаточного рішення у справі, але не пізніше 31.12.2024.

З наданих апеляційному суду розрахунку судових витрат, що підписаний керуючим адвокатським бюро Гайчук Г.С. від 10.06.2024 року на суму 3000 грн. вбачається надання адвокатом таких послуг: надання двох усних консультацій 2 год.; складання письмових пояснень 2 год.

У Акті виконаних робіт від 10.06.2024, що підписаний керуючим адвокатським бюро Галайчук Г.С., остання зазначила, що замовнику надано такі юридичні послуги за Договором про надання правової допомоги № 03/01/2024 від 03.01.2024 та Додатковою угодою № 7 до договору у формі: надання двох усних консультацій 2 год.; складання письмових пояснень 2 год., що складає 3000 грн.

Проте, як вбачається з клопотання про долучення доказів та додаткові пояснення по справі, по суті воно є заявою про розподіл судових витрат.

Колегія суддів наголошує, що подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Так, заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на складання письмових пояснень представником ТОВ «Компані Фінанс» - адвокатом Галайчук Г.С. не підлягають відшкодуванню.

Аналогічні висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2024 року по cправі №910/9714/22.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Щодо надання двох усних консультацій адвокатом Галайчук Г.С. третій особі по справі - ТОВ «Компані Фінанс», клопотання не містить зазначення про їх зміст та необхідність, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для відшкодування витрат за надання двох усних консультацій.

Крім іншого, як зазначав скаржник в апеляційній скарзі, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2022 по справі № 334/3458/22 ОСОБА_1 не отримував, оскільки не був стороною по справі, про його існування дізнався лише 08 травня 2024 року внаслідок моніторингу офіційного веб-порталу «Судова влада України», та з текстом також ознайомився лише 08.05.2024 року, за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Проте, додаткова угода № 7 до договору про надання правової допомоги № 03/01/2024 від 03.01.2024, відповідно до якої ТОВ «Компані Фінанс» виплачує бюро гонорар за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у справі № 334/3458/22 за позовом ОСОБА_3 , датована 03.01.2024.

Зважаючи на викладене, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви представника ТОВ «Компані Фінанс» - адвоката Галайчук Г.С. про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції у сумі 3 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Федяєва Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2022 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Фінанс», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко