КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/2777/24

30 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Ящук Т.І.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Безуха Олександра Васильовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» (далі- ТОВ «Будсервісматеріали 1») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що ТОВ «Будсервісматеріали 1» здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 є власником машиномісця АДРЕСА_2 .

Позивач зазначав, що між сторонами склалися фактичні зобов?язальні правовідносини з надання послуг з утримання та обслуговування машиномісця. Позивачем за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2024 року надано комплекс послуг з утримання автостоянки та належного відповідачу на праві власності машиномісця № 9. Відповідачка отримувала послуги з утримання та обслуговування машиномісця, проте, зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги у повному обсязі за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2024 року не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у сумі 25 130,00 грн.

Відповідач, як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі статті 625 ЦК України, такожзобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних.

З урахуванням викладеного, позивач ТОВ «Будсервісматеріали 1» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість з оплати послуг з утримання та обслуговування машиномісця у розмірі 25 130,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 10 145,85 грн та 3 % річних у розмірі 1 214,98 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» () заборгованість у розмірі 36 490,83 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 25 130 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 10 145,85 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 1 214,98 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн., всього стягнуто 39 518,83 грн.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Безух Олександр Васильович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» заборгованості у розмірі 36 490,83 грн та прийняти нове судове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є безпідставним, ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про час і місце судового засідання, не направив матеріали позовного провадження, чим позбавив відповідача можливості надати заперечення, надати докази, заявити клопотання, у тому числі, щодо застосування строків позовної давності до пред?явлених вимог ТОВ «Будсервісматеріали 1».

Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись у рішенні на інформацію з Державного реєстру речових прав, не звернув увагу на те, що відповідачка є власником машиномісця АДРЕСА_2 лише з 23 лютого 2017 року, тоді як заборгованість нарахована з 01 січня 2016 року.

Крім того, у дійсності договір від 01 серпня 2007 року № 1-08-9Б/Ах13Е про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної стоянки і прилеглої території позивачем укладено з ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 оплачував витрати по утриманню підземної стоянки і прилеглої території весь час через додаток Приват 24 по березень 2024 року включно (реєстр платежів та копії квитанцій сплати послуг додається), а відтак, за утримання наведеного у позові майна - машиномісця № НОМЕР_2 , секція № 2 (Б) послуги сплачені згідно договору у повному обсязі (копії договору, квитанцій сплати послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної стоянки і прилеглої території та реєстру платежів додаються).

Про обставини сплати ОСОБА_2 послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної стоянки і прилеглої території позивачу було відомо, оскільки існує рішення Дарницького районного суду від 25 квітня 2017 року ( справа № 753/20661/16-ц) про стягнення з нього заборгованості за машиномісце № НОМЕР_2 , секція № 2 (Б).

У порядку п. 6 ст. 356 ЦПК України сторона відповідача просить суд дослідити та встановити нові обставини, а саме: юридичний факт відсутності обов`язків у відповідача ОСОБА_1 щодо участі у витратах по утриманню підземної стоянки і прилеглої території щодо машиномісця АДРЕСА_2 .; юридичний факт виконання обов`язків ОСОБА_2 з надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної стоянки і прилеглої території щодо машиномісця АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що відповідачка не була повідомлена про час і місце судового засідання та не мала можливості надати докази у справі.

Також просить залучити до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, оскільки фактично суд вирішив питання про його права і обов`язки щодо машиномісця АДРЕСА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Безух Олександр Васильович та третя особа ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги відповідача та просили скаргу задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали1» участь свого представника в судовому засідання не забезпечив. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції сторона позивача повідомлялась у встановленому законом порядку.

У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Безуха Олександра Васильовича та третьої особи ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали1» здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки за адерсою: АДРЕСА_1 , прийнятої до експлуатації Державною приймальною комісією відповідно до акта від 15 травня 2007 року, затвердженого розпорядженням Дарницької РДА № 548 від 25 травня 2007 року (а.с. 20-24).

Підземна автостоянка (паркінг) до житлового будинку АДРЕСА_1 має дві секції: секція № 1 (секція «А») і секція № 2 (секція «Б»).

Нумерація паркомісць в кожній секції підземної автостоянки починається з порядкового номеру № 1 та продовжується (№ 2, № 3 і т.д.), тобто, в кожній секції є місця з однаковими номерами тому, з метою можливості ідентифікувати паркомісце з конкретним номером, паркомісця в секції № 1 позначаються літерою «А», а паркомісця в секції № 2 - літерою «Б». Паркомісця у договорах купівлі-продажу, дарування, свідоцтвах про право власності та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно можуть мати назву: «автостоянка», «підземна автостоянка», «машиномісце», «гараж» тощо.

Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» укладені договори з прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, електропостачання, водопостачання, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження тощо, здійснюється пропускний і внутрішній режим, охорона автостоянки (а.с. 25-75).

Витрати по утриманню та експлуатації автостоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на її утримання, з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість - 177 машиномісць.

З 2016 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 370 грн щомісячно. Згідно розрахунку витрат по утриманню та експлуатації стоянки з 01 квітня 2017 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 420 грн щомісячно, з 01 вересня 2021 року діяв тариф у розмірі 580 грн щомісячно, а з 01 серпня 2023 року діяв тариф 660 грн.

Відповідач ОСОБА_1 з 23 лютого 2017 року є власником машиномісця АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 364386962 від 03.02.2024) - а.с. 79.

Із наданих та досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг утримання авто паркінгу (машиномісця). На адресу відповідачкинадсилався для підписання договір про надання послуг по утриманню машиномісця, однак, підписаний відповідачкою примірник договору на адресу позивача не повертався (а.с. 80-84).

Між сторонами фактично склалися зобов`язальні правовідносини надання послуг утримання авто паркінгу (машиномісця), оскільки позивач надає відповідачці послуги з утримання та обслуговування машииомісця, а відповідачка, як власник цього нерухомого майна, частково здійснює оплату послуг, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.85-86).

Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 а оплачувала послуги з утримання та обслуговування машиномісця нерегулярно і не у повному обсязі, а саме: в розмірі меншому, ніж діючий тариф у відповідному періоді, тому в період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2024 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 25130,09 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідачка, одержуючи послуги з утримання та обслуговування належного їй на праві власності машиномісця, за них не сплачує в установленому порядку та розмірі, а тому порушені права виконавця послуг ТОВ «Будсервісматеріали» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості у розмірі 25 130,09 грн.

Посилаючись на те, що на правовідносини, які виникли між учасниками справи, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з оплати послуг з утримання та обслуговування машиномісця з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення.

Судом першої інстанції в основу висновку щодо розміру заборгованості та її складових у загальному розмірі 36 490,83 грн покладено розрахунок заборгованості, наданий позивачем, погодившись з обчисленнями наведеними у ньому.

Відмовляючи позивачеві у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи не містять детального опису робіт, що були виконані представником, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та доказів оплати даних послуг.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн учасниками справи не оскаржується.

Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» здійснює діяльність з технічного обслуговування підземної автостоянки за адерсою: АДРЕСА_1 .

Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» укладені договори з прибирання території, надання послуг автоматичної пожежної сигналізації, електропостачання, водопостачання, оповіщення про пожежу та централізованого пожежного спостереження тощо, здійснюється пропускний і внутрішній режим, охорона автостоянки (а.с. 25-75).

Витрати по утриманню та експлуатації автостоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на її утримання, з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість -177 машиномісць.

Відповідач ОСОБА_1 з 23 лютого 2017 року є власником машиномісця АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 364386962 від 03.02.2024) - а.с. 79.

До відчуження майна машиномісце АДРЕСА_2 на праві власності належало ОСОБА_2 .

На стадії апеляційного розгляду до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 .

Із наданих пояснень сторони відповідачки та третьої особи ОСОБА_2 встановлено, що відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям. Оплату витрат по утриманню підземної стоянки і прилеглої території проводить ОСОБА_2 , з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1»уклало договір № 1-08-9Б/Ах13Е від 01 серпня 2007 року про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території (а.с. 109-111).

Із судового рішення у справі № 753/20661/16-ц вбачається, що у 2016 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги згідно договором № 1-08-9Б/Ах13Е від 01 серпня 2007 року, що станом на 01 листопада 2016 року складала суму 6 960,00 грн, а також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання(а.с. 155-166).

Рішенням Дарницького районного суду від 25 квітня 2017 року у справі № 753/20661/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» пеню в розмірі 100 грн., 3% річних в сумі 362 грн. 33 коп., інфляційну складову в сумі 2328 грн., судові витрат в сумі 1378 грн., а всього стягнути 4168 /чотири тисячі сто шістдесят вісім/ грн. 33 коп.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Обставини, встановлені рішенням суду у справі № 753/20661/16-ц, вказують на те, що ОСОБА_2 заборгованістьза спожиті послуги згідно договором № 1-08-9Б/Ах13Е від 01 серпня 2007 року, що виникла станом на 01 листопада 2016 року, сплатив після звернення позивача до суду. Від оплати розміру заборгованості позивач відмовився, надавши заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що з 23 лютого 2017 року новим власником машиномісця АДРЕСА_2 (інформаційна довідка 364386962 від 03.02.2024) - а.с. 79.

Письмовий договір про надання послуг утримання авто паркінгу (машиномісця) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1»та власником машиномісця АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 не укладено і дані обставини визнаються сторонами.

За приписами частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном - стаття 322, 360 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 208, 218, 901, 903 ЦК України недодержання сторонами письмової форми угоди не позбавляє їх права у разі виникнення спору доводити наявність останньої іншими засобами доказування, до яких можуть бути віднесені, зокрема письмові докази (розписки, чеки, платіжні доручення та ін.).

Отже, відсутність відповідного договору між споживачем експлуатаційних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати таких послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання споживачем (відповідачем).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 30 травня 2019 року в справі № 759/9660/16-ц (провадження № 61-28302св18).

На підставі наданих учасниками справи та досліджених колегією суддів апеляційного суду доказів встановлено, що позивач забезпечує утримання та експлуатацію підземної автостоянки по АДРЕСА_1 та надає щомісячно експлуатаційні послуги споживачу ОСОБА_1, яка з 23 лютого 2017 року є власником машиномісця № НОМЕР_2 в секції № 2 підземної автостоянки, а відповідач користується машиномісцем № 9 в секції № 2 підземної автостоянки та споживає надані послуги, а тому вчинені сторонами діїпідтверджують існування фактичних договірних відносин по наданню експлуатаційних послуг. Оскільки такі послуги надавалися Товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» своєчасно і в повному обсязі, то споживач (власник майна) зобов`язаний їх оплатити.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, щоправовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків, на боржника покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати послуг (внесків) на утримання, експлуатацію та благоустрою підземної автостоянки по АДРЕСА_1 , у тому числі, машиномісця № 9 в секції № 2, якому кореспондується право кредитора вимагати сплати грошей за надані послуги.

Розрахунок заборгованості позивача та надані відповідачем та третьою особою ОСОБА_2 копії платіжних документів свідчать про те, що оплатапослуг, пов`язаних із утриманням та обслуговування машиномісця за період з 23 лютого 2017 року по 01 лютого 2024 року, здійснювалась споживачем послуг частково, із розрахунку 240,00 грн на місяць за весь період, керуючись умовами договору № 1-08-9Б/Ах13Е від 01 серпня 2007 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» та ОСОБА_2 .

Водночас, досліджені колегією суддів апеляційного суду докази вказують на те, що відповідач у справі ОСОБА_1 , як новий власник машиномісця АДРЕСА_2 , зобов`язана з 23 лютого 2017 рокусплачувати експлуатаційні послуги підземної автостоянки по АДРЕСА_1 , які здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1», за тарифами визначеними суб?єктом господарювання.

При цьому, вимога кредитора (позивача) щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по утриманню та експлуатації підземної автостоянки по АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2016 року по22 лютого 2017 року, тобто, до набуття нею права власності на вказане майно, не узгоджується з нормами матеріального права, а відтак, не дає підстав для висновку про порушене саме відповідачкою права кредитора (позивача) в цій частині вимог.

Відповідно до розрахунків витрат по утриманню та експлуатації стоянки по АДРЕСА_1 , затверджених Товариством з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» в особі в.о. генерального директора Міщенка О.М., генеральним директором Кушнір Т.П. , у лютому - березні 2017 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 370,00 грн щомісячно, з 01 квітня 2017 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 420 грн щомісячно, з 01 вересня 2021 року - 580 грн щомісячно, з 01серпня 2023 року - 660 грн (а.с. 76-78).

Досліджуючи розрахунок заборгованості за період з 23 лютого 2017 року по 01 лютого 2024 року у сукупності з наданами стороною відповідача та третьою особою ОСОБА_2 платіжними документами, колегія суддів апеляційного суду встановила, що за лютий - березень 2017 року борг у відповідача не обліковується.

За період з квітня 2017 року по грудень 2017 року борг становить 1620,00 грн; за період 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 2880,00 грн; за період 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 2160,00 грн; за період 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 2160,00 грн; за період 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - 2800,00 грн; за період 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - 4080,00 грн; за період 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - 4480,00 грн; за період 01 січня 2024 року по 01 лютого 2024 року (включно січень 2024) - 420,00 грн, а всього загальний розмір основного боргу за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця становить 20 600,00 грн.

Доказів погашення заборгованості відповідачкою не надано та матеріали справи не містять.

За змістом статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності (спеціальним видом цивільно-правової відповідальності) боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахування рівня інфляції за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.

На правовідносини, що виникли між учасниками справи, поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому, колегією суддів апеляційного суду враховується, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який вподальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285);

припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285);

стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);

нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.»

Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в неповному обсязі стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Місто Київ не входило та не входять до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року № 309.

Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3 % річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року.

За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року не підлягають стягненню з відповідача.

У зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу за період з квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року та за період 30 грудня 2023 року по 01 лютого 2024 року.

За проведеними обчисленнями, з урахуванням методики розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другою статті 625 ЦК України, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що за повний період з квітня 2017 року по 01 лютого 2024 рокуза прострочення виконання грошового зобов?язання відповідачем (власником машиномісця) з оплати послуг з утримання та обслуговування машиномісця розмір 3% річних становив - 1787,39 грн, розмір інфляційних втрат - 7415,88 грн.

За виключенням сум інфляційних втрат та 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року, за який встановлена заборона щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, розмір інфляційного збільшення становить 6764,04 грн (7415,88 грн - 651,84 грн), 3 % річних - 1523,99 грн (1787,39 грн - 263,40 грн).

Оскільки в межах заявлених позивачем вимог в частині складової заборгованості 3 % річних розмір до стягнення становить - 1 214,98 грн, що не перевищує розмір 3 % річних визначених судом - 1523,99 грн, тому суд, керуючись частиною 1 статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), визначає до стягнення 3 % річних в межах заявлених позивачем вимог у розмір 1 214,98 грн.

За наведених вище обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» у частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми боргу за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, підлягають частковому задоволенню.

З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» підлягає стягненнюрозмір основного боргу за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця, що становить 20 600,00 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 214,98 грн, а також інфляційне збільшення у розмірі 6 764,04 грн.

Суд першої інстанції, погодившись із розрахунком позивача, не звернув уваги на загальні вимогоги процесуального права, якими визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Отже, визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов?язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

В свою чергу, суд першої інстанції наведеного вище не врахував та, поклавши в основу висновку обчислення проведені позивачем, не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості в частині періоду виникнення заборгованості у відповідачки ОСОБА_1 , яка стала новим власником майна з 23 лютого 2017 року, та в частині складової вимоги заборгованості - інфляційних втрат та 3 % річних, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження.

В оцінці доводів апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не повідомив відповідача про час і місце судового засідання, колегія суддів апеляційного суду враховує, щоухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження визначено, що вказана справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що з урахуванням предмету спору у цій справі про стягнення заборгованості, з ціною позову 36 490,83 грн, що не перевищує двісті п?ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідає положенням статті 274, частині 5 статті 279 ЦПК України.

Разом з тим, враховуючи те, що надіслані судом першої інстанції відповідачу матеріали позовної заяви повернулись на адерсу суду без вручення відповідачці, що позбавило її можливості надати заперечення та докази з метою встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи і забезпечив відповідачку правом на особисту участь у судових засіданнях 24 червня 2024 року, 09 вересня 2024 року, 30 вересня 2024 року.

Отже, з метою дотримання принципу гласності, передбаченого статтею 7 ЦПК України, та забезпечення права на публічний розгляд справи, яке випливає з пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, апеляційним судом були вжиті заходи щодо розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участі сторін, сторона відповідачкискористалась своїм правом щодо викладення своєї позиції з метою дотримання принципу змагальності процесу.

Посилання відповідачки на застосування строків позовної давності до пред?явлених вимог ТОВ «Будсервісматеріали 1» є безпідставним, виходячи з наступного.

Колегією суддів апеляційного суду враховується, що заборгованість за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця утворилась у відповідачки ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по 01 лютого 2024 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом 06 лютого 2024 року, тобто, після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів за період, що виник до 06 лютого 2021 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20.

Із цим позовом ТОВ «Будсервісматеріали 1» звернулося до суду 06 лютого 2024року, однак,враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно, не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

Таким чином, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину з 12 березня 2020 року у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Отже, відсутні підстави для відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1»з підстав пропуску позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відповідачки, з урахуванням меж апеляційного перегляду, дають підстави для висновку, що апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Безуха Олександра Васильовича слід задовольнити частково.

З урахуванням встановлених фактичних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру боргу, який підлягає стягненню зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця, і в частині розподілу судових витрат між сторонами, зі зменшенням суми заборгованості за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця з 36 490,83 грн до 28 489,02 грн, що складається із основної суми заборгованості у розмірі 20 600,00 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 6 764,04 грн, 3% (трьох процентів річних) від простроченої суми у розмірі 1 214,98 грн, судових витрат зі сплати судового зборуза подання позовної заяви до суду з 3028,00 грн до 2 363,96 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Понесені відповідачем ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги, що становить суму 903,86 грн, слід покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали1».

Керуючись ст.ст. 4, 11, 15, 16, 319, 322, 360, 509, 625, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 13, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Безуха Олександра Васильовича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 березня 2024 року в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця і в частині розподілу судових витрат між сторонамизмінити, зменшивши розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» () за надані послуги з утримання та обслуговування машиномісця, з 36 490,83 грн до 28 489,02 грн, що складається із основної суми заборгованості у розмірі 20 600,00 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 6 764,04 грн, 3% (трьох процентів річних) від простроченої суми у розмірі 1 214,98 грн, судові витрати зі сплати судового зборуза подання позовної заяви до суду з 3028,00 грн до 2 363,96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали 1» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 903,86 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: