П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Київ

Справа № 374/155/21

Провадження № 22-ц/824/4117/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 04 грудня 2024 року

Повний текст постанови складено 05 грудня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Матюшенковим Дмитром Вікторовичем, на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ржищівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту батьківства померлої особи,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 у якому просила встановити факт батьківства, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внести зміни до актового запису № 01 від 16 січня 2004 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції Київської області, про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши батьком дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Оскільки заповіту ОСОБА_4 за час свого життя не склав, то єдиним спадкоємцем першої черги за законом на майно покійного є їхній спільний з ним син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батька дитини в свідоцтві про її народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 CK України. Проте, коли син позивачки звернувся до Ржищівської міської державної нотаріальної контори із заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно покійного батька, то нотаріус йому відмовила в оформленні права власності на спадкове майно. Відмова, у тому числі, пов`язана із тим, що при реєстрації народження сина позивачки батько був записаний з її слів, тому немає підтвердження факту родинних відносин між сином та батьком. За таких обставин нотаріус порадила вирішувати майнові права сина у судовому порядку.

З підстави не підтвердження родинних відносин сина з батьком позивачка також отримала відмову і від Ржищівського міського відділу ДРАЦС від 06 квітня 2021 року № 21.28-94/23. З ОСОБА_4 позивачка познайомилась на початку 2002 року і з того часу вони стали проживати разом одною сім`єю як чоловік і жінка у будинку позивачки по АДРЕСА_1 . Від ОСОБА_4 позивачка завагітніла і народила сина ОСОБА_5 . Оскільки на момент народження сина вони з ОСОБА_4 не перебували у шлюбі, дитину позивачка зареєструвала у Ржищівському міському відділі РАЦС за місцем своєї реєстрації на своє прізвище, запис про батька записала з своїх слів, хоча ОСОБА_4 також був присутній під час проведення цієї реєстрації. ОСОБА_4 визнавав себе батьком, протягом всієї вагітності і після народження дитини, забирав позивачку з пологового будинку, ставився до дитини як до рідного сина, брав участь у його вихованні і утриманні. З 2009 року по день смерті ОСОБА_4 вони проживали однією сім`єю у будинку по АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 обіцяв піти до реєстраційного відділу і записати себе батьком сина, але так цього і не зробив, відкладаючи на потім, проте все своє життя він опікувався рідним сином, приймав участь у його матеріальному утриманні та вихованні, постільки всі вони проживали разом однією сім`єю. Свій вільний час батько та син також любили проводити разом - їздили на рибалку, ходили по гриби тощо.

Посилаючись на ст. ст. 130, 134, 135 СК України, ст. 1258 - 1261, 1268 ЦК України позивачка просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ржищівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту батьківства померлої особи, - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт батьківства, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису № 01 від 16 січня 2004 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції Київської області, про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши батьком дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокатом Матюшенковим Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року залучено у справі в якості правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 її сина ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Матюшенков Д.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , його представник адвокат Рябокляч К.О., Ржищівський міський відділ державної реєстрації актів Центрального управління юстиції (м.Київ) в судове засідання 04 грудня 2024 року, не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розглянути справу за їх відсутності

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 16 січня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції Київської області. У свідоцтві про народження батьками дитини вказані: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 (т.1 а.с. 8).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька від 24 січня 2020 року відповідно до частини першої статті 135 СК України батьком дитини вказаний ОСОБА_6 (т.1 а.с. 9).

Частиною першою статті 135 СК України (в редакції, чинній на час реєстрації народження дитини) передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно довідки № 02-03-07-226 від 19 березня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входить син ОСОБА_1 , 2003 року народження (т.1 а.с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 15 квітня 2021 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 31).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області № 78/02-14 від 07 травня 2021 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 в конторі 11 січня 2019 року заведено спадкову справу № 3/2019. Спадкоємцю за законом його брату ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 видані свідоцтва про право на спадщину за законом та проведена державна реєстрація прав на нього. Інші спадкоємці померлого не зверталися, відомостей про них немає. У випадку вирішення питання визнання батьківства у судовому порядку, необхідно вирішувати питання щодо визнання недійсними виданих свідоцтв про право на спадщину, скасувати проведену реєстрацію права власності на майно та одночасно визнати права на спадщину, так як відповідно до абз. 3 п. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (т.1 а.с. 11).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд виходить із такого.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Вимогами ст. 122 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 1, 2 ст. 128 Сімейного кодексу України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України справа розглянута в порядку позовного провадження, оскільки наявний спір про право на спадщину.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

07 жовтня 2021 року ухвалою Ржищівського міського суду Київської області у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу (т.1 а.с. 56-59, 148-149). Одночасно суд роз`яснив учасникам справи наслідки ухилення від участі в експертизі, які передбачені ст. 109 ЦПК України.

Сторони були повідомлені про необхідність з`явитись до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 03 жовтня 2022 року з 09:00 до 12:00 год., що підтверджується листом суду від 13 вересня 2022 року (вих. № 374/155/21/741/2022) (т.1 а.с. 150).

Однак відповідно до повідомлення Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19-22/27750-БД від 18 листопада 2022 року про неможливість проведення експертизи, встановлено, що ОСОБА_1 для відбору зразків біологічного матеріалу з`явився, а ОСОБА_2 для відбору зразків біологічного матеріалу у визначений час до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не з`явився (т.1 а.с. 158).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року, з врахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року, по справі було призначено судово молекулярно-генетичну експертизу (т.2 а.с.222-223о, т.3 а.с.5). Апеляційним судом було роз`яснено сторонам справи наслідки ухилення від участі в експертизі, що передбачені ст.109 ЦПК України.

Сторони належним чином були повідомлені про необхідність з`явитись до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 30 вересня 2024 року з 09:00 до 12:00 год., про що не заперечував в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Матюшенков Д.В.

Відповідно до повідомлення Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19-24/52570-БД від 29 жовтня 2024 року про неможливість проведення експертизи, ОСОБА_1 для відбору зразків біологічного матеріалу з`явився, а ОСОБА_2 для відбору зразків біологічного матеріалу у визначений час до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не з`явився.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 Цивільного процесуального кодексу України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно з нормами ч. ч. 1-3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 4 ст. 12, ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18 зазначено, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц зазначено, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Згідно з частиною 4, п. п. 3 - 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З аналізу ст. 109 ЦПК України слідує, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 676/1503/19.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про призначення ухвалою суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду судової молекулярно-генетичної експертизи у справі, проведення якої було доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, двічі не з`явився на проведення такої експертизи, що на переконання колегії суддів свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні експертизи, а також не надав спростувань доводам позивача, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судами призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, а саме щодо факту батьківства, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дані обставини, колегія суддів розцінює як неналежне (недобросовісне) виконання відповідачем своїх процесуальних обов`язків та невжиття заходів для спростування вимог та доводів позову, якщо він такі заперечує.

Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість явки ОСОБА_2 для здачі зразків, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, як суду першої інстанції так і апеляційному, суду, не надано.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 та від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц.

Факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції та їхні показання узгоджуються з письмовими доказами по справі, а саме: постановами Ржищівського міського суду Київської області про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї стосовно своєї співмешканки ОСОБА_3 від 20 серпня 2010 року, 11 травня 2011 року, 14 липня 2011 року, 7 вересня 2011 року, 14 листопада 2012 року, 6 червня 2014 року. В постанові Ржищівського міського суду Київської області від 20 серпня 2010 року, крім інших обставин справи, було встановлено, що ОСОБА_4 співмешкає з ОСОБА_3 протягом 10 років. В постановах Ржищівського міського суду Київської області від 11 травня 2011 року та 14 липня 20114 року, серед інших характеристик ОСОБА_4 , зазначено про наявність на його утриманні неповнолітньої дитини.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Судом були прийняті подані представником позивача Рябоклячем К.О. не у встановлений судом та законом строк постанови Ржищівського міського суду Київської області від 20 серпня 2010 року, 11 травня 2011 року, 14 липня 2011 року, 07 вересня 2011 року, 14 листопада 2012 року, 06 червня 2014 року, оскільки представником було доведено неможливість їх подання з причин, що не залежали від нього та позивачки і про їх наявність їм стало відомо лише після допиту в судовому засіданні 18 квітня 2023 року в якості свідка відповідача ОСОБА_2 ..

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання допитаних в судовому засіданні 24 березня 2023 року свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та показання допитаного 18 квітня 2023 року в якості свідка відповідача ОСОБА_2 , оскільки вони спростовуються письмовими доказами по справі, а саме: постановами Ржищівського міського суду Київської області від 20 серпня 2010 року, 11 травня 2011 року, 14 липня 2011 року, 7 вересня 2011 року, 14 листопада 2012 року, 6 червня 2014 року. А показання ОСОБА_2 ґрунтуються ще й на припущеннях щодо можливих або необхідних дій по реєстрації на себе сина, які міг би вчинити, але не вчинив його брат ОСОБА_4 за життя. Показання свідка ОСОБА_14 не стосуються обставин справи даної справи.

Надана відповідачем довідка Управління соціального захисту населення № 01-33/826 від 10 серпня 2021 року (т.1 а.с. 32) щодо отримання ОСОБА_3 державної соціальної допомоги, як одинокої матері, не спростовує факту батьківства ОСОБА_4 щодо його сина ОСОБА_1 . Разом з тим, колегія суддів зазначає, що питання щодо необхідності повернення даної допомоги стосується цивільно-правових відносин між ОСОБА_3 та управлінням.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до пп. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13 пп. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Встановлення в судовому порядку факту батьківства необхідне позивачу для внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_1 , для того щоб останній зміг прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_4 ..

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 336/1357/16-ц, в якій досліджував питання встановлення батьківства та врахував право дитини знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також, беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), робить висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Матюшенковим Д.В. без задоволення, а рішення Ржищівського міського суду Київської області від 19 квітня 2024 року- без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 257, 367, 368, 369, 374, 375, 377, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Матюшенковим Дмитром Вікторовичем - залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна