ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9164/24 Справа № 206/3012/24 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року в цивільній справі номер 206/3012/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та ОСОБА_1 укладено шлюб від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини з ОСОБА_1 не склалися, 30 травня 2024 року шлюб за рішенням суду розірвано. Станом на зараз дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 14.05.2024 року та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.10.2019 року, в той час, як ОСОБА_1 проживає окремо та нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 07 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Із вказаним рішенням в частині розподілу судових витрат не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення є незаконним у зв`язку із неповнотою дослідження доказів і встановлення обставин у справі та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сума судових витрат, заявлених представником позивачки ОСОБА_2 адвокатом Більцаном К.М. до відшкодування у розмірі 10000,00 грн, не є розумною та співмірною відносно категорії справи, обсягом послуг та часом є невиправданим та не є реальним, адже документи, на які посилається у рішенні суд, приносить сам позивач адвокату і не потребує з його боку ніякого додаткового збору. Також з точки зору апелянта ОСОБА_1 значно завищений розмір витрат на консультацію адвоката та вивчення практики, оскільки вся інформація по даній категорії справи, а саме аліментів є у відкритому безкоштовному доступі в мережі Інтернет та не потребує вивчення практик. Крім того, просить суд врахувати, що на даний час апелянт проходить військову службу в ЗСУ та на своє екіпірування й різні спорядження витрачає власні кошті, тому заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу розмірі 10000 грн, яка підлягає стягненню за рішенням суду, є непосильною для нього.

Відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги послуги, які надає адвокат клієнту, складаються з 3 (трьох) видів правової допомоги, а саме надання консультацій, вивчення наданих клієнтом документів та додатковий збір необхідних документів для подачі позовної заяви, вивчення судової практики та складання позовної заяви з додатками.

Однак жоден з вказаних в акті видів послуг не відповідає вимогам щодо сутності послуги, має загальний характер та не має свого вартісного вираження, що в свою чергу не дає можливості оцінити реальність адвокатських витрат та встановити їх дійсність, не відповідає ознакам первинного документу та не відображає конкретний вимір наданих правових послуг. Відповідно, доданий до матеріалів справи акт приймання-передачі до договору про надання правової допомоги не може вважатись належним розрахунком вартості таких послуг, оскільки не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, а також вартості кожного окремого виду послуг.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд переглядає законність ухваленого судового рішення в цій частині.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 13 травня 2024 року між позивачкою ОСОБА_2 та адвокатом Більцаном К.М. укладено договір про надання правової допомоги №13/05, відповідно до пункту 1.3. якого інші умови цього договору, в тому числі права та обов`язки сторін, їх відповідальність, розмір винагороди адвоката та інше, наводяться в додатковій угоді №1 до цього договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до положень додаткової угоди №1 від 15 травня 2024 року до договору про надання правової допомоги №13/05 від 13 травня 2024 року а саме пункту 3: сторони домовились, що розмір винагороди (гонорару) адвоката є фіксованим і складає 10000,00 (десять тисяч) гривень. Клієнт зобов`язується сплатити даний гонорар протягом 5 робочих днів, рахуючи з наступного дня після укладення договору (а.с. 6).

З попереднього розрахунку суми винагороди (гонорару) адвоката за надану правову допомогу та акту приймання-передачі наданої правової допомоги, вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: надання клієнту консультацій правового характеру; вивчення наданих клієнтом документів та додатковий збір необхідних документів для подачі позовної заяви, вивчення судової практики та складання позовної заяви з додатками.

Відповідно до платіжної інструкції №357034399 від 24.04.2024 року ОСОБА_2 на виконання положень договору про надання правової допомоги сплачено 10000,00 грн (а.с. 8).

Ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності цих судових витрат в розмірі 10000,00 грн.

Проте, апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року (справа №756/2114/17) зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22).

Судом встановлено, що 13 травня 2024 року між позивачкою ОСОБА_2 та адвокатом Більцаном К.М. укладено договір про надання правової допомоги №13/05, відповідно до пункту 1.3. якого інші умови цього договору, в тому числі права та обов`язки сторін, їх відповідальність, розмір винагороди адвоката та інше, наводяться в додатковій угоді №1 до цього договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до положень додаткової угоди №1 від 15 травня 2024 року до договору про надання правової допомоги №13/05 від 13 травня 2024 року а саме пункту 3: сторони домовились, що розмір винагороди (гонорару) адвоката є фіксованим і складає 10000,00 (десять тисяч) гривень. Клієнт зобов`язується сплатити даний гонорар протягом 5 робочих днів рахуючи з наступного дня після укладення договору.

Таким чином, гонорар адвоката за додатковою угодою №1 від 15 травня 2024 року є фіксованим і складає 10000,00 гривень.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з наведеного вище, та беручи до уваги неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, апеляційний суд вважає заявлену суму компенсації витрат надмірною, тому вона має бути зменшена до суми 3000,00 грн.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що, стягуючи з позивача на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає нормам процесуального права та обставинам справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміні судового рішення в цій частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: