Справа №465/2974/22 Головуючий у 1 інстанції:Марків Ю.С.
Провадження №22-ц/811/3524/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , представниці позивача Львівської міської ради Петрівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Марків Ю.С. від 22 травня 2023 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року позов Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 422 314 грн. 71 коп. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року без правовстановлюючих документів.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 гривень 58 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 гривень 58 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 гривень 58 копійок.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року заяву відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м.Львова від 22.05.2023 року по цивільній справі №465/2974/22 за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою залишено без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 рокуоскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просять рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року скасувати таухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначають, що дійсно ухвалою Львівської міської ради від 19.03.2013 №2232 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки" для відповідачів було надано дозвіл на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки на вул.Антоновича, 112, 114, АДРЕСА_2 . Згідно п.2 ухвали від 19.03.2013 №2232 відповідачів було зобов`язано здійснювати плату за землю у вигляді земельного податку та забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та подати міській раді на затвердження. Таким чином в даній ухвалі органом місцевого самоврядування, який реалізовує дискреційні повноваження, було однозначно визначено форму плати за вищевказані земельні ділянки. Відомості про внесення змін до вказаної ухвали, у т.ч. щодо форми оплати за землю або про скасування такої ухвали відсутні, отже вона є чинною і породжує відповідні правові наслідки. Вважають, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 була правомірно передана у їх користування, як власників нежитлових будівель на вул.Антоновича, 112, 114, АДРЕСА_2 на підставі рішення Ліквідаційної комісії ВАТ «Кінескоп», як частина території ВАТ «Кінескоп», загальною площею 10,4 га, що була відведена для цього підприємства на підставі рішення Львівського міськвиконкому №17 від 09.06.1945 року, яка була безпосередньо закріплена за будівлями, що були придбані відповідачами. Зазначають, що на даний час провадження у справі №2/264 про банкрутство ВАТ «Кінескоп» триває, а відтак право постійного користування земельною ділянкою площею 10,4 га ВАТ «Кінескоп» остаточно не припинилось. Також, із цього випливає, що Львівська міська рада не має права розпоряджатись землями у межах первинно відведених для ВАТ «Кінескоп», оскільки такі землі належали до державної власності і до часу прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи ВАТ «Кінескоп», такі землі зберігають статус земель державної, а не комунальної власності. Зазначають, що у «Акті обстеження земельних ділянок в районі вул.Антоновича, Кульпарківської, Героїв УПА у м.Львові» від 06.10.2021 року №90/2 викладені недостовірні відомості, такий складено без участі та належного повідомлення землекористувача, не відображено їх позицію, відтак висновки викладені у цьому Акті є недостовірними, спростовуються письмовими доказами. Також, позивачем пропущено строк звернення до суду із позовними вимогами.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, представниці позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 82, 83, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 90, 125, 126, 206 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 14, 265 Податкового кодексу України, ч.1 ст.21, ст.ст. 5, 10, 16, 26, 33, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону Україн «Про оренду землі», правову позицію в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, та, задовольняючи позов, виходив з того, що земельні ділянки на вул. Антоновича, 112, 114, АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:004:0062; :04:004:0063 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно) належать Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Ухвалою Львівської міської ради від 19.03.2013 №2232 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки" відповідачам було надано дозвіл на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з п.2 Ухвали було зобов`язано відповідачів здійснювати плату за землю у вигляді земельного податку та забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та подати міській раді на затвердження. Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської ради 06.10.2021 було проведено обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 фактично використовують земельні ділянки за кадастровим номером :04:004:0062; :04:004:0062 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 для обслуговування нежитлових приміщень, розміщених на вказаній земельній ділянці. За результатами зазначеного обстеження позивачем складено акт обстеження земельних ділянок від 06.10.2021 року №90/2 та вимогу від 18.01.2022 року №90/2, які скеровувались на адресу відповідачів. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2021 №297767262 приміщення будинку просвіти літ. "Б-1", загальною площею 183,4 кв.м. на АДРЕСА_5 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022 №297769764 приміщення азотно-кисневої станції з прибудовою адмінбудівлі (корпус № НОМЕР_1 ) загальною площею 1107,5 кв.м. на АДРЕСА_3 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022 №297774364 приміщення механічної майстерні ліь. "Б-1" (корпус №13Б) загальною площею 549,0 кв.м. на АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3). Таким чином, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є фактичними користувачами земельних ділянок (кадастрові номери :04:004:0062; :04:004:0062 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ) та продовжують фактично користуватись земельними ділянками без плати за землю. Впродовж 2019-2021 років відповідачі використовують земельні ділянки без правових підстав, орендну плату не сплачують, хоча земельні ділянки використовуються для розміщення майна. Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.06.2021, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер :04:004:0062) становить 3742156,65 грн. Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.06.2021, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер :04:004:0063) становить 950229,10 грн. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові. Відповідно до розрахунків сум збитків, наданих Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачами земельною ділянкою площею 0,2229 га (кадастровий номер :04:004:0062) на на АДРЕСА_2 , за період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року становить 336794,10 грн. Відповідно до розрахунків сум збитків, наданих Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачами земельною ділянкою площею 0,0566 га (кадастровий номер :04:004:0063) на на АДРЕСА_2 , за період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року становить 85520,61 грн. Відтак, внаслідок неотримання коштів місцевим бюджетом за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати порушуються інтереси територіальної громади м. Львова. Таким чином, відповідачі у період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 не сплачують за користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегли за рахунок Львівської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, тобто 422314,71 грн. Визначення позивачем суми безпідставно збережених коштів здійснювалося на основі належного і допустимого доказу - витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, тому суд вважає, що такий розрахунок є вірним. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідачі не сплачують за користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в більшій частині відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в певній частині не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.

У червні 2022 року Львівська міська рада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, у якому просила:

- стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровим номером :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою АДРЕСА_1 у період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року без правовстановлюючих документів у розмірі 422314,71 грн.

В обґрунтування позову зазначали, що земельні ділянки на вуд.Антоновича, 112, 114, АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:004:0062; :04:004:0063 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно) належать Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2021р. №297767262 приміщення будинку просвіти літ. "Б-1", загальною площею 183,4 кв.м. на АДРЕСА_5 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022р. №297769764 приміщення азотно-кисневої станції з прибудовою адмінбудівлі (корпус № НОМЕР_1 ) загальною площею 1107,5 кв.м. на АДРЕСА_3 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022р. №297774364 приміщення механічної майстерні ліь. "Б-1" (корпус №13Б) загальною площею 549,0 кв.м. на АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3). Ухвалою Львівської міської ради від 19.03.2013р. №2232 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки" відповідачам було надано дозвіл на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак ухвал Львівської міської ради щодо затвердження документацій із землеустрою та відведення не приймалось. Відповідно до акту обстеження земельних ділянок від 06.10.2021 року №90/2 встановлено що відповідачі фактично використовують земельні ділянки за кадастровим номером :04:004:0062; :04:004:0062 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлових приміщень, розміщених на вказаній земельній ділянці, тобто продовжують користуватись земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано, сформовані земельні ділянки на вул. Антоновича, 112, 114, АДРЕСА_2 (кадастровий номер :04:004:0062; :04:004:0063 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно) з 2012 року належать Львівській міській територіальній громаді, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам.

Ухвалою Львівської міської ради від 19.03.2013р. №2232 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки" відповідачам було надано дозвіл на виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29-30 т.1).

Згідно з п.2 Ухвали було зобов`язано відповідачів здійснювати плату за землю у вигляді земельного податку та забезпечити через спеціалізовану землевпорядну організацію виготовлення документацій із землеустрою для оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки та подати міській раді на затвердження (а.с.29 т.1)

Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської ради 06.10.2021 року було проведено обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 фактично використовують земельні ділянки за кадастровим номером :04:004:0062; :04:004:0062 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 для обслуговування нежитлових приміщень, розміщених на вказаній земельній ділянці.

За результатами зазначеного обстеження позивачем складено акт обстеження земельних ділянок від 06.10.2021 року №90/2 та вимогу від 18.01.2022 року №90/2, які скеровувались на адресу відповідачів (а.с.22-24 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2021 року №297767262 приміщення будинку просвіти літ. "Б-1", загальною площею 183,4 кв.м. на АДРЕСА_5 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3) (а.с.8-9).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022р. №297769764 приміщення азотно-кисневої станції з прибудовою адмінбудівлі (корпус № НОМЕР_1 ) загальною площею 1107,5 кв.м. на АДРЕСА_3 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3) (а.с.10-12 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2022 №297774364 приміщення механічної майстерні літ. "Б-1" (корпус №13Б) загальною площею 549,0 кв.м. на АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3) (а.с.13-15 т.1).

Таким чином, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є фактичними користувачами земельних ділянок (кадастрові номери :04:004:0062; :04:004:0062 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ) та продовжують фактично користуватись земельними ділянками без плати за землю.

Впродовж 2018-2021 років відповідачі використовують земельні ділянки без правових підстав, орендну плату не сплачують, хоча земельні ділянки використовуються для розміщення майна.

Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.06.2021р., нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер :04:004:0062) становить 3 742 156,65 грн. (а.с.31 т.1).

Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.06.2021 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер :04:004:0063) становить 950229,10 грн. (а.с.33 т.1).

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 року «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові.

Відповідно до розрахунків сум збитків, наданих Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачами земельною ділянкою площею 0,2229 га (кадастровий номер :04:004:0062) на АДРЕСА_2 , за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року становить 336 794,10 грн.(а.с.32 т.1).

Відповідно до розрахунків сум збитків, наданих Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачами земельною ділянкою площею 0,0566 га (кадастровий номер :04:004:0063) на на АДРЕСА_2 , за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року становить 85520,61 грн. (а.с.34 т.1).

Згідно з ст.80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Приписами частин 1, 2 статті 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У відповідності до статей 122, 123, 124 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Отже, за змістом вказаних приписів, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, урегульовано главою 83 ЦК України.

Відповідно до частин 1,2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом приписів глави 83 ЦК України, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав і важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Таким чином, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №905/1680/20.

Відповідно до статті 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Частиною 1 статті 21 Закону України «Про плату за землю» встановлено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

З вищенаведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Відповідачі не є власниками або постійними землекористувачами спірних земельних ділянок, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Єдиною можливою формою здійснення ним як землекористувачем плати за землю є орендна плата.

Частиною 6 статті 120 ЗК України передбачено, що істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Згідно з ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено положеннями частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 фактично використовують земельні ділянки за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 площею 0,2229 га та у межах червоних ліній площею 0,0566 га відповідно за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлових приміщень, розміщених на вказаних земельних ділянках.

При цьому, в матеріалах справи відсутній укладений в період набуття права власності на об`єкт договір оренди спірної земельної ділянки і відсутні докази проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а отже, судом безспірно встановлено, що відповідачі користуються земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Встановлено, що у період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не сплачували за користування земельними ділянками плату за землю у встановленому законом порядку та саме вказаний період входить до предмету доказування та за такий період здійснено відповідне нарахування.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу (ПК) України.

Приписи пунктів 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України вказують на те, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно з положеннями частини 5 статті 5, частини 1 статті 13 Закону України «Про оренду земель», для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оцінку земель», нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж на 5 7 років.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер, проводиться вперше відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213 (зі змінами). Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї.

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Чинне законодавство України, в тому числі стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі.

Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 року у справі №922/2843/19 і Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі №905/1680/20.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у п.7.28 постанови від 09.11.2021 року у справі №905/1680/20 вказала, що земельним законодавством та ПК України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру.

У п.7.29 та п.7.30 вказаної постанови зазначено, що вбачаються помилковими висновки судів, які застосовують приписи статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» у спосіб тлумачення витягу про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки як єдиного належного доказу на підтвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати чи повернення безпідставно збережених грошових коштів фактичним землекористувачем без оформлення орендного договору.

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного в постанові від 29 травня 2020 року у справі № 922/2843/19, а саме: «при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель» (абзац другий пункту 37 постанови).

У матеріалах справи знаходиться витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на 24.06.2021 року. Доказів на її спростування відповідачі суду не надали.

Відсутність нормативно-грошової оцінки за 2018, 2019 та 2020 роки не могло бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачами не надано доказів того, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки зазнавала змін у зазначені роки.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради №1995 від 25.05.2017 року «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» (п.1), затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові.

Пунктом 5 ухвали встановлено, що ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018 року.

Згідно з п.7.5.1 вказаного Порядку, річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, за винятком, коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про передачу земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок, використання яких вказано в пунктах 7.6 7.16 цього Порядку.

За таких обставин, з відповідачів підлягає стягненню плата за користування спірними земельними ділянками, площею 0,2229 га за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року, сума до стягнення складає 422 314,71 грн. Саме цю суму не отримав позивач, але міг би отримати в разі укладення між ним і відповідачами договору оренди землі.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельні ділянки, площею 0,2229 га., кадастровий номер: :04:004:0062; та 0,0566 га, кадастровий номер: :04:004:0063, у розмірі 422 314,71 грн., відповідно до розрахунку сум, наданих управлінням земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради.

Не слід вважати обґрунтованими посилання апелянтів на те, що заявлена до стягнення сума є необґрунтованою і що її нарахування відбулося з порушенням норм законодавства. Відповідачами не було надано свого розрахунку з урахуванням коефіцієнта індексації, який би спростовував розрахунок позивача.

Однак слід вказати, що частково доводи відповідачів є обґрунтованими. Так, в резолютивній частині оскаржуваного рішення, судом першої інстанції допущено помилку із зазначенням періоду стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельні ділянки, а саме вказано з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року, замість з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року, що фактично є опискою, оскільки не вказує на незаконність самого рішення, оскільки предметом спору виступають безпідставно збережені кошти у сумі 422 314,71 грн., які було вірно розраховано за період з 01.09.2018 по 31.08.2021 року, згідно розрахунків управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради і саме кошти у сумі 422 314,71 грн. були вказані в оскаржуваному рішенні суду та стягнуті на користь Львівської міської ради.

Також, як вбачається з матеріалів справи, приміщення будинку просвіти літ. "Б-1", загальною площею 183,4 кв.м. на АДРЕСА_5 , приміщення азотно-кисневої станції з прибудовою адмінбудівлі (корпус № НОМЕР_1 ), загальною площею 1107,5 кв.м. на АДРЕСА_3 , приміщення механічної майстерні літ. "Б-1" (корпус №13Б), загальною площею 549,0 кв.м. на АДРЕСА_2 приміщення механічної майстерні літ. "Б-1" (корпус №13Б) загальною площею 549,0 кв.м., на АДРЕСА_2 перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 1/3), ОСОБА_2 (розмір частки 1/3) та ОСОБА_1 (розмір частки 1/3), які розміщені на земельних ділянках за які підлягає стягненню орендна плата.

У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, з відповідачів підлягала стягненню в рівних частках загальна сума заборгованості, з кожного по 140 771,57 грн. (422 314,71 : 3 = 140 771,57), оскільки останні є частковими власниками нежитлових приміщень.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід змінити, резолютивну частину рішення виклавши в такій редакції: «Позов Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівської міської ради 140 771,57 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року без правовстановлюючих документів. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради 140 771,57 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року без правовстановлюючих документів. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 140 771,57 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року без правовстановлюючих документів. В задоволенні решти позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 58 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 58 копійок. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 58 копійок.»

Щодо поданої апелянтами заяви про застосування строків позовної давності, то така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15 та від 2 березня 2016 року № 6-2307цс15 зводяться до того, що нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції, а той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в Постанові від 11 лютого 2015р у справі №6~246цс14 зводиться до того, що за змістом частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, водночас, Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду), а тому, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Тобто, апеляційний суд вправі вирішувати заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності в тому разі, коли така заява була подана до суду першої інстанції, однак з якихось причин не була вирішена місцевим судом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 повідомлявся належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань в суді першої інстанції шляхом скерування поштової кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.77-78, 90-91, 98-99, 110-111, 119-120, 125).

Відповідач ОСОБА_2 також належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судових засідань в суді першої інстанції шляхом скерування поштової кореспонденції як на адресу, яка зазначена у позовній заяві, так і за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.70, 88-89, 94-95, 112-113, 118, 126-127).

Окрім цього, про судові засіданні в суді першої інстанції належним чином повідомлявся і відповідач ОСОБА_1 шляхом скерування поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця його проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 69, 87, 96-97, 114-115, 116-117, 125).

Таким чином, відповідачі знали про судовий процес та були належним чином повідомлені про дати розгляду справи судом першої інстанції, але не реалізували своє право для подачі заяви про застосування строків позовної давності.

Також, слід вказати і про те, що, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Так, відповідно до вищенаведених розрахунків із скаржників було стягнуто кошти за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, дію якого неодноразово продовжено.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 до 30.06.2023 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Також відповідно до Закону України від 15.03.2022 р. Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій „території України встановлено карантин, який діяв на момент пред`явлення цього позову до суду.

Отже, у даних спірних правовідносинах, строк загальної позовної давності у три роки був продовжений на весь період дії карантину та воєнного стану згідно із п.12 та п.19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим заяву про застосування строку позовної давності також слід вважати необґрунтованою у по суті.

Тому, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку задовольнити частково змінивши рішення суду першої інстанції з викладенням резолютивної частини рішення у згаданій редакції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2023 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позов Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівської міської ради 140 771,57 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року без правовстановлюючих документів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради 140 771,57 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року без правовстановлюючих документів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради 140 771,57 грн. безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельними ділянками комунальної власності за кадастровими номерами :04:004:0062; :04:004:0063 за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року без правовстановлюючих документів.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 2111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 58 копійок.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : Н.П. Крайник

М.М. Шандра