Справа № 398/4572/24
Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.
розглянув у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Представник ТОВ "ФК "ЕЙС" звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-7694149 від 25.04.2023 у розмірі 21 555 грн, яка складається з 6 300 грн заборгованість за тілом та 15 255 грн заборгованість за відсотками, а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що позивач отримав права вимоги відповідно до договору факторингу за кредитним договором, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував, через що у нього утворилась заборгованість спочатку перед первісним кредитором, а потім перед позивачем.
Виклад позиції відповідача
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 19.11.2024.
У судове засідання 19.11.2024 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено до 12.12.2024.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив у разі неявки відповідача розгляд справи проводити за відсутності представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 1 7).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та судових повісток до електронного кабінету (доставлено 22.10.2024, 24.10.2024, 19.11.2024). Відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
Суд ухвалою від 12.12.2024, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, постановив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом
ТОВ "Качай Гроші" (далі - Товариство) та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії №00-7694149 (далі договір), відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 16-18).
Згідно з п. 2.2 2.2.1 договору дата надання/видачі кредиту дата перерахування кредитодавцнм зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 6 300 грн на карту позичальника № НОМЕР_1 , яка зазначається у форматі НОМЕР_2 , емітовану банком України. За надання кредиту, позивальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 300 грн. Позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії із суми кредиту , що підлягає перерахуванню позичальнику згідно договору. Тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 6 000 грн, за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту.
Кредитодавець має право отримувати від позичальника платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими платежами, передбаченими договором. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором (п. 4.2.2, 4.3.1 договору)
28.11.2023 ТОВ "ФК "ЕЙС" та ТОВ "Качай Гроші" уклали договір факторингу № 28112023, відповідно до якого ТОВ "ФК "ЕЙС" зобов`язується передати ТОВ "Качай Гроші" суму фінансування, а ТОВ "Качай Гроші" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "ЕЙС" права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги (а.с. 20 22).
Згідно з додатком № 1 до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року (Реєстр боржників) ТОВ "ФК "ЕЙС" отримало право грошової вимоги за кредитном договором 00-7694149 від 25.04.2023, ПІБ: ОСОБА_1 ; ІПН: НОМЕР_3 ; всього сума заборгованості 21 555; залишок по тілу кредиту: 6 300; залишок заборгованості за процентами: 15 255 (а.с.26).
Рух коштів по рахунку ОСОБА_1 за період з 25.04.2023 по 30.04.2023 підтверджується випискою по картці (а.с. 88).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 00-7694149 заборгованість ОСОБА_1 станом на 28.11.2023 становить 21 555 грн (а.с. 32).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Положеннями ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір від 25.04.2023, за яким він отримав кредит.
Суд встановив, що первісний кредитор за кредитним договором надав ОСОБА_1 надав кредит шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, тобто виконав свої зобов`язання з надання коштів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав права грошової вимоги до відповідача за кредитними договором № 00-7694149 відповідно до договору факторингу, а тому з дати відступлення прав вимоги, а саме з 28.11.2023 ТОВ "ФК "ЕЙС" стало новим кредитором за вказаним кредитним договором на підставі ст. 512 ЦК України.
З додатку №1 до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року (реєстр боржників), за яким ТОВ "ФК "ЕЙС" отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 та розрахунку, наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 21 555 грн.
Отже, первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання боржнику коштів у користування (право вимоги за якими згодом перейшло до позивача), однак в порушення ст. 509, 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
При цьому як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
Висновки за результатами розгляду заяви
Отже, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі.
Судові витрати
Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 000 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Крім, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості на правничу допомогу підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19).
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (постанова Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20)
Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір № 17/06/24-01 про надання правничої допомоги від 17.06.2024, укладений між ТОВ "ФК "ЕЙС" та АБ "Тараненко та партнери"; додаток № 1 до договору № 17/06/24-01 про надання правничої допомоги від 17.06.2024 (протокол погодження вартості послуг до договору № 17/06/24-01 про надання правничої допомоги від 17.06.2024); додаткову угоду № 1 до договору № 17/06/24-01 про надання правничої допомоги від 17.06.2024. Жодних інших доказів на підтвердження факту понесених судових витрат матеріали справи не містять і позивачем не надано.
Суд звертає увагу, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.
Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 509/5043/17.
Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження надання правової допомоги (надання юридичних послуг), зокрема, детального опису робіт, акту приймання-передавання наданих послуг, тощо, передбачених ч. 3 ст. 137 ЦПК України, окрім договору, додатку до договору та додаткової угоди, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
При цьому суду враховує, що провадження у справі відкрито 22.10.2024, позивач повідомлений належним в електронному кабінеті, зокрема і про судове засідання 12.12.2024. Належних та достатніх доказів в розумінні ст. 77, 80, ч. 3 ст. 137 ЦПК України протягом усього розгляду справи не надав. Сторона сама вирішує, які докази необхідно надавати на підтвердження своїх доводів (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), у тому числі і щодо понесених судових витрат. Натомість суд вирішує таке питання на підставі наданих доказів, які у цій справі не надані.
З огляду на викладене, вимоги позивача в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 137, 141, 223, 263 - 265, 353 ЦПК України, суд
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
4. У задоволені вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено та підписано 12.12.2024.
Суддя Роман ВІТЮК