ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3477/19 Номер провадження 22-ц/814/691/24Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

Суддів: Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сальної Н.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Ковальчука О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 серпня 2023 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя 3/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 3/10 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 3/10 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок «Л», прибудову «л» та альтанку «н», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 житлового будинку «Л», прибудови «л» та альтанки «н», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку «Л», прибудови «л» та альтанки «н», що знаходяться за адресою: адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку загальною площею 0,0509 га, кадастровий номер :07:003:0353, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/2 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:003:0353, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:003:0353, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 серпня 1993 року по 16 травня 2016 року. Під час перебування у шлюбі у 2008 році ними спільно було прийнято рішення облаштувати та відремонтувати будинок батьків чоловіка за адресою: АДРЕСА_1 .

У період перебування у шлюбі відповідач набув у порядку спадкування після смерті батьків (у травні 2007, травні 2008 року) право власності на 3/5 частин житлового будинку батьків, житловою площею 47,6 кв.м, загальною площею 84,3 кв.м, житлового будинку незакінченого будівництва (літ. «Л, л»), сараю, літньої кухні літ. «И», літньої кухні літ. «И1», погребу, навісу, колодязя, огорожі, вигрібної ями, про що відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину від 21 січня 2009 року, з якого вбачається, що житловий будинок літ. «Л» та прибудова літ. «л» є самовільно збудованими.

Крім того, відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 січня 2009 року набув право власності на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки площею 0,0254 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Після державної реєстрації відповідачем права власності на зазначене спадкове майно вони разом прийняли рішення продовжити реконструкцію та ремонт нерухомого майна, отриманого ним у спадок.

Для проведення реконструкції та ремонту нерухомого майна, враховуючи те, що вона з 04.04.2000 є суб`єктом підприємницької діяльності та за 4 квартал 2009 року у 2010 році мала власний дохід, нею було придбано товари. Роботи з будівництва велися переважно найманими спеціалістами, які оплачувались готівкою, і вона вела облік понесених витрат. Вказувала, що внаслідок ремонту та реконструкції істотно збільшилася загальна площа будинку. У 2010 році повноважними органами житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було прийнято в експлуатацію.

Позивач вважає, що за рахунок спільних коштів внаслідок реконструкції, будівництва та ремонту нею та відповідачем, як подружжям, було споруджено (шляхом добудови) двоповерховий будинок загальною площею 148,9 кв.м, що разом із прибудовою літ. «л» та альтанкою літ «н», є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, позивач вважає, що їй також належить 1/2 частина земельної ділянки за адресою вказаного домоволодіння для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «Л, л», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку літ. «Л, л», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0509 га з кадастровим номером :07:003:0353 із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог (про визнання спільною сумісною власністю 3/5 частин будинку у АДРЕСА_1 та визнання права власності за кожним на 3/10 частини даного житлового будинку; визнання спільною сумісною власністю альтанки літ. «н» за адресою: АДРЕСА_1 , та визнання права власності за кожним на 1/2 частину цієї альтанки літ. «н»; про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,0509 га з кадастровим номером :07:003:0353 із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2023 року заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Молодчина В.П. та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ковальчука О.М. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сплату різниці судових витрат, понесених сторонами у справі у розмірі 19 757,07 грн.

Із вказаним рішенням (в задоволеній частині) та додатковим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку.

Просив рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 серпня 2023 року в задоволеній частині скасувати та ухвали в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

А також, просив скасувати додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2023 року та стягнути з позивачки на його користь 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, а також 10 000 грн за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що спірне майно набуте ним у порядку спадкування, а тому є його особистою власністю, а позивач не довела належними і достатніми доказами у справі, що воно було значно перетворене за рахунок її власних коштів чи придбаних матеріалів і його вартість істотно збільшилась, а сам по собі факт перебування у шлюбі на момент здійснення реконструкції успадкованого ним об`єкта нерухомості не є підставою для визнання цього майна спільною сумісною власністю.

Вказував, що згідно з технічним паспортом від 23.12.2008 3/5 частин житлового будинку літ. А, а1, а2, а3 та житловий будинок літ. «Л, л» вже знаходились на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, і це нерухоме майно існувало як незавершене будівництво і було ним успадковане після смерті батьків. Робочий проект газифікації дому літ. «Л, л», виготовлений у 2008 році, підтверджує наявність плану будинку з усіма конструктивними елементами станом на 2008 рік. І в свідоцтві про право на спадщину і в технічних паспортах будинок літ. «Л, л» був позначений як незавершене будівництво. Висновок проведеної у справі експертизи підтвердив лише зміну функціонального призначення житлового будинку літ. А, а1, а2, а3 (що не значить, що вони перестали існувати в натурі), а дату початку будівництва будинку літ. «Л, л» констатував, що встановити неможливо. Отже висновок експерта спростовує висновок суду першої інстанції, що житловий будинок літ. «Л, л» був новозбудований після успадкування.

Тому, за відсутності надання позивачкою доказів її внеску в істотне збільшення успадкованого ним майна у своїй вартості за рахунок її власних грошових затрат, - відсутні підстави, передбачені ст. 62 СК України, вважати будинок літ. «Л, л» спільною сумісною власністю подружжя. Спірна земельна ділянка, на якій він розташований, також є складовою спадкової маси після смерті його батьків, але її оформлення відбулось лише у 2010 році з причин того, що батько за життя не закінчив процес приватизації.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що, в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Місцевим судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1993 року, який було між ними розірвано на підставі рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 16 травня 2016 року (т. 1 а.с. 15-16).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 104, 123 звор. стор. т. 2)

За життя батьки відповідача придбали у власність за договором купівлі-продажу від 12.03.1998 3/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 910 кв.м, крім того лишки 51 кв.м, який в цілому складається з: житлового будинку А, а1, а2, а3 глиняний, обкладений цеглою, сарай Гг цегляні, сарай Б дощані, зливна яма М бетонна, гараж Ж бетонні, сарай З дощані, літня кухня И цегляні, навіс О дерев.ст.стін., вбиральня Е цегляні, огорожа № 1-5 дощана, колодязь К метал. труби. Житлова площа цього будинку становить 47,6 кв.м. (т. 2 а.с. 110).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька відповідача - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, у тому числі, на 3/10 частин вказаного житлового будинку з господарськими будівлями.

Відповідач прийняв спадщину після смерті батька шляхом подачі відповідної заяви до Першої Кременчуцької нотаріальної контори (т. 2 а.с. 103).

Дружина померлого - ОСОБА_4 (мати відповідача) відмовилися від прийняття належної їй частки у спадщині після померлого чоловіка на користь сина відповідача ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 106, на звороті).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері відповідача - ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складалося, у тому числі, з 3/10 частин вказаного вище житлового будинку з господарськими будівлями.

Відповідач прийняв спадщину після смерті матері шляхом подачі відповідної заяви до Першої Кременчуцької нотаріальної контори (т. 2 а.с. 122).

Рішенням сьомої сесії п`ятого скликання Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 06.06.2007 було передано безоплатно у спільну часткову власність земельну ділянку площею 509 кв.м: ОСОБА_3 (батьку відповідача) - 255 кв.м, та ОСОБА_4 (матері відповідача) - 254 кв.м, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 218).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.04.2008 у справі № 2-2247/2008 визнано, що ОСОБА_4 (матері відповідача) та померлому її чоловіку - ОСОБА_3 (батькові відповідача) належить на праві спільної сумісної власності по 3/10 частки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 130 (зворот) -131).

21.01.2009 відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВМВ № 685838, отримав у власність у порядку спадкування після смерті батька 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому складається з житлового будинку літ. А, а1, а2, а3, житловою площею 47,6 кв.м, загальною площею 84,3 кв.м, житлового будинку незакінченого будівництвом літ. «Л, л», сарая літ. Б, літньої кухні літ. И, літньої кухні літ. И1, погреба літ. Ип, навісу літ. О, колодязя літ. к, огорожі № 1, вигрібної ями літ. М, що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1998 та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука № 2-2247/2008 від 08.04.2008. Самовільно збудовано житловий будинок літ. «Л» та прибудова літ. «л» - незакінчені будівництвом. В попередніх документах не були зазначені» літня кухня літ. И1 погріб літ. ИП. На земельній ділянці знесені такі будівлі і споруди: сарай літ. Г, г, гараж літ. Ж, сарай літ. З, уборна літ. Е, огорожа № 2-5. (т. 2 а.с. 45-46).

21.01.2009 відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВМВ № 685840, отримав у власність в порядку спадкування після смерті матері 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається: з житлового будинку літ. А, а1, а2, а3, житловою площею 47,6 кв.м, загальною площею 84,3 кв.м, житлового будинку незакінченого будівництвом літ. «Л, л», сарая літ. Б, літньої кухні літ. И, літньої кухні літ. И1, погреба літ. Ип, навісу літ. О, колодязя літ. к, огорожі № 1, вигрібної ями літ. М, що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.1998 та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука № 2-2247/2008 від 08.04.2008. Самовільно збудовано житловий будинок літ. Л та прибудова літ. л - незакінчені будівництвом. В попередніх документах не були зазначені: літня кухня літ. И1 погріб літ. ИП. На земельній ділянці знесені такі будівлі і споруди: сарай літ. Г, г, гараж літ. Ж, сарай літ. З, уборна літ. Е, огорожа № 2-5. (т. 2 а.с. 47-48).

Також, 21.01.2009 відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері на 1/2 частину приватизованої земельної ділянки площею 0,0254 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала померлій на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 6590195, виданого Автозаводською районною радою м. Кременчука 10.10.2007, право власності на землю та право постійного користування зареєстроване у відповідній книзі (т. 2 а.с. 49).

З урахуванням викладеного, відповідач у порядку спадкування після смерті обох батьків набув у власність 3/5 житлового будинку, та після смерті матері - 1/2 частину (254 кв.м) земельної ділянки площею 0,0509 га.

За життя батько відповідача не отримав державний акт про право власності на належну йому частину земельної ділянки, тому відповідач звертався до Автозаводської районної ради м. Кременчука із відповідною заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 255 кв.м.

Рішенням Автозаводської районної ради м. Кременчука від 30 липня 2009 року відповідачу ОСОБА_2 , як правонаступнику померлого ОСОБА_3 , передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 255 кв.м для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 214-215).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 998585, виданого 08.02.2010 управлінням Держкомзему у місті Кременчук, відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0509 га. (т. 2 а.с. 50)

Даний державний акт на право власності на земельну ділянку було видано відповідачу на підставі рішення Автозаводської районної ради від 30 липня 2009 року та свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері від 21 січня 2009 року № 4-97.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим 23.12.2008 (т. 2 а.с. 219-223), вбачається, що батькам відповідача належало по 3/10 часток кожному у праві власності на даний будинок, 2/5 частки цього будинку належало іншій особі ОСОБА_5 . За даним техпаспортом на земельній ділянці розташовані: житловий будинок А, а1-а3 площею 961 кв.м, житловий будинок «Л, л» незакінчений будівництвом, сарай Б, уборна Д, літня кухня ИИ, погріб Ип, навіс О, огорожа 1, вигрібна яма М.

09.04.2010 КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 2 а.с. 156), виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я співвласників: ОСОБА_2 - 3/5 частки, ОСОБА_5 - 2/5 частки. За даним техпаспортом на земельній ділянці розташовані: житловий будинок А, а1-а3, площею 961 кв.м, житловий будинок літ. «Л, л» незакінчений будівництвом, сарай Б, уборна Д, літня кухня ИИ, погріб Ип, навіс О, альтанка н, вигрібна яма М, огорожа № 1-3.

27.09.2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради видано довідку № 169 про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а саме: приватного житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами і будівлями: індивідуального житлового будинку літ. «Л», прибудови літ. «л», альтанки літ. «Н» по АДРЕСА_1 (а.с. 155 т. 2),

01.11.2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 видано сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам (реєстраційний номер ПТ 000814), яким Інспекцією ДАБК у Полтавській області засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта - житлового будинку садибного типу, двоповерхового, загальною площею 148,9 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту, виданого КП «Кременчуцьке «МБТІ» станом на 09.04.2010 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 152).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим 13.03.2012 (т. 2 а.с. 185), власниками житлового будинку є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . За даним техпаспортом на земельній ділянці розташовані: житловий будинок А, а1-а3, площею 969 кв.м, житловий будинок літ. «Л, л», сарай Б, літня кухня з погребом ИИ1, Ип, уборна Д, навіс О, альтанка н, гараж П, вигрібна яма М, вимощення № 1-2.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 167163614 від 20.05.2019 (т. 1 а.с. 99-104), 2/5 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 26.02.2019, та 3/5 - ОСОБА_2 (3/10 - на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМВ № 685840, та 3/10 - на підставі свідоцтва про право на спадщину ВМВ № 685838).

Також, в ході розгляду справи, з метою перевірки обставин щодо знесення та будівництва вказаних об`єктів нерухомості, їх цілісності, ухвалою місцевого суду від 31.05.2021 була призначена у справі судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса».

Згідно з висновком № 16754/2058 від 31.01.2023 (а.с. 100-133 т. 3) за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи експертами було встановлено наступне.

По першому питанню (Чи є об`єкт - реконструйована 3/5 частина житлового будинку літ. «А, al, а2, а3» житловою площею 47,6 кв.м, загальною пл. 84,3 кв.м, по АДРЕСА_1 , житловою будівлею чи будівлею іншого функціонального призначення і якого саме?):

Реконструйована 3/5 частина житлового будинку літ. «А, а1, а2, а3», житловою площею 47,6 кв.м, загальною пл. 84,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент проведення натурного обстеження - є будівлею гаражу літ. «П»

По другому питанню (Чи є новоутвореними (новозбудованими) гараж літ. «П», а також житловий будинок літ. «Л, л», за вказаною адресою та які перебувають у власності відповідача ОСОБА_7 , із визначенням їх призначення та чи є вони окремими (цілісними) будівлями, а також чи є вони пов`язаними з іншими будівлями (збудовані у порядку реконструкції попередніх забудов, тощо?):

За результатами проведеного дослідження встановлено, що в ході проведеної реконструкції двоквартирного житлового будинку літ. «А, а1, а2, а3», частина приміщень будинку, а саме квартира АДРЕСА_2 , що була надана у власність відповідачу ОСОБА_8 відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, № 21616314 від 21.01.2009, перебудовано у приміщення гаражу літ. «П», та, відповідно до вимог ДБН В.2.3-15:2007, відповідає цільовому призначенню - «гараж»;

За результатами проведеного аналізу наданої технічної документації встановлено, що будівля гаражу літ. «П» самочинно будувалась в період з 09.04.2010 по 13.03.2012. Та станом на 13.03.2012, відповідно до інвентаризаційної справи, є незавершеним будівництвом. Станом на час проведення натурного обстеження, будівництво будівлі гаражу літ. «П» завершено, гараж літ. «П» експлуатується за функціональним призначенням як приміщення гаражу;

Гараж літ. «П» та житловий будинок літ. «А, а1» безпосередньо пов`язані спільною стіною. Будівля гаражу літ. «П» є прибудованою до житлового будинку літ. «А, а1»;

Відповідно до даних технічної документації, наданої на дослідження, будівництво житлового будинку літ. «Л, л» розпочато в 2008 році, будинок введений в експлуатацію в 2010 році; житловий будинок літ. «Л, л», відповідно до вимог ДБН В.2.2-5:2005 «Житлові будинки. Основні положення», за своїм цільовим призначенням, є житловим одноквартирним будинком та за результатами проведеного дослідження є окремим будинком.

По третьому питанню (Чи можливо з технічної точки зору встановити дати початку та закінчення будівництва гаражу літ. «П», а також житлового будинку літ. «Л, л»?):

Дати початку та закінчення будівництва нежитлової нерухомості визначаються на підставі відповідної дозвільної і технічної документації. У зв`язку з відсутністю даних щодо початку виконання будівельних робіт та документів про прийняття його в експлуатацію, встановити початок та закінчення будівництва гаражу літ. «П» не представляється можливим;

За результатами проведеного аналізу наданої технічної документації встановлено, що будівля гаражу літ. «П» самочинно будувалась в період з 09.04.2010 по 13.03.2012. Та станом на 13.03.2012, відповідно до інвентаризаційної справи, є незавершеним будівництвом. Станом на час проведення натурного обстеження, будівництво будівлі гаражу літ. «П» завершено.

З технічної точки зору, встановити дату початку будівництва житлового будинку літ. «Л, л» не можливо у зв`язку з відсутністю даних щодо початку виконання будівельних робіт.

Відповідно до наданої технічної документації, а саме наданих на дослідження технічних паспортів та інвентаризаційної справи, будівництво житлового будинку літ. «Л» та прибудови до нього літ. «л» розпочато в 2008 році.

Дата завершення будівництва приймається дата видання сертифікату відповідності, реєстраційний номер ПТ 000814, виданий 01.11.2010.

По четвертому питанню (Визначити ступінь готовності будівництва житлового будинку літ. «Л, л» як незакінченого будівництвом (процентне відношення) та гаражу літ. «П» станом на 26.05.2007 року, 25.05.2008 року, 21.01.2009 року, 31.12.2010 року та на теперішній час?):

Ступінь готовності будівництва житлового будинку літ. «Л, л», гаражу літ. «П» станом на час проведення натурного обстеження становить 100%.

Ступінь готовності житлового будинку літ. «Л, л» станом на 31.12.2010 становить 100%.

Ступінь готовності житлового будинку літ. «Л, л» станом на 25.05.2008 та на 21.01.2009 встановити не можливо, у зв`язку з відсутністю в матеріалах інвентаризаційної справи даних щодо характеристик конструктивних елементів об`єкта дослідження на зазначені дати.

За результатами проведених розрахунків, встановлено ступені готовності частин житлового будинку на дати, станом на які в матеріалах інвентаризаційної справи зафіксовані їх технічні характеристики.

Ступінь готовності основної частини житлового будинку літ. «Л» становить станом на 20.04.2010 - 93%, станом на 16.01.2009 - 36%.

Ступінь готовності прибудови літ. «л» становить станом на 20.04.2010 - 95%, станом на 16.01.2009 - 22%.

Ступінь готовності житлового будинку літ. «Л, л» станом на 26.05.2007 визначити не можливо, оскільки, відповідно до інвентаризаційної справи та технічних паспортів, рік забудови житлового будинку - 2008 рік.

Ступінь готовності гаражу літ. «П» станом на 31.12.2010 встановити не можливо, у зв`язку з відсутністю даних щодо конструктивних елементів об`єкта дослідження в матеріалах інвентаризаційної справи на цю дату.

Ступінь готовності гаража літ. «П» станом на 23.12.2012 становить 46%.

Ступінь готовності гаража літ. «П» станом на 26.05.2007, 25.05.2008, 21.01.2019 визначити неможливо, оскільки, на зазначені дати відповідно до інвентаризаційної справи та технічних паспортів, на місці об`єкта дослідження (гаражу) були приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 житлового будинку літ. «А».

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що 3/5 частини житлового будинку літ. «А, а1, а2, а3», житловою площею 47,6 кв.м, загальною площею 84,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , які успадкував відповідач після смерті своїх батьків, та які зазначені у свідоцтвах про право на спадщину як житловий будинок, фактично було реконструйовано (перебудовано) у гараж в період з 09.04.2010 по 13.03.2012 і на час обстеження експертами є завершеною будівлею гаражу літ. «П», який не введено в експлуатацію, отже, цей об`єкт не може бути об`єктом поділу (в цій частині висновків рішення місцевого суду не оскаржується, а тому і не переглядається апеляційним судом).

В свою чергу, житловий будинок літ. «Л, л», який відповідач успадкував після смерті своїх батьків як незавершене будівництво, згідно з висновком експертів, є окремим житловим одноквартирним будинком. За технічною документацією його будівництво розпочато у 2008 році, в експлуатацію введено у 2010 році. Ступінь готовності основної частини цього будинку («Л») станом на 16.01.2009 становило 36%, станом на 20.04.2010 становило вже 93%, а станом на 31.12.2010 - 100%. З даного місцевий суд констатував, що житловий будинок літ «Л, л» є окремим новим житловим будинком, який було збудовано як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна під час спільного проживання та перебування сторін у шлюбі, а тому, відповідно до ст. 60 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Відповідачем, в свою чергу, не спростовано, що будівництво житлового будинку літ. «Л, л» проводилось саме його батьками за їх життя, за їх власні кошти, та не спростовано презумпції рівності часток при поділі майна подружжя. Разом із тим, на підставі положень до ч. 4 ст. 372 ЦК України, згідно з якими спільна сумісна власність припиняється, оскільки у сторін виникає право спільної часткової власності, у якій визначені ідеальні частки, суд першої інстанції вважав за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог та припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок літ. «Л, л».

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0509 га з кадастровим номером :07:003:0353 із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , місцевий суд зазначив, що хоча відповідач і отримав 1/2 частину вказаної земельної ділянки у порядку спадкування після смерті матері, а також 255 кв.м (1/2 частина) у порядку безоплатної передачі йому у власність на підставі рішення Автозаводської районної ради м. Кременчука від 30 липня 2009 року (т. 2 а.с. 214-215), і тому цю земельну ділянку не можна вважати об`єктом права сумісної власності сторін (так як лише у період із 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року набуті одним із подружжя земельні ділянки внаслідок їх приватизації належали до об`єкту права спільної сумісної власності подружжя), однак, враховуючи загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), місцевий суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0353 з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, що відповідає її частці у праві власності на житловий будинок, однак у визнанні вказаної земельної ділянки спільним майном подружжя відмовив.

В іншій частині позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено (щодо визнання права спільної сумісної власності на альтанку «н» та її поділ), - рішення місцевого суду не оскаржується, відповідно, не переглядається апеляційним судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Згідно із статтею 60, частиною 1 статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Отже, зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з нежитлового у житлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач має довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Отже, конструкція статті 62 ЦПК України дає підстави стверджувати, що обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою статті 62 СК України покладається на особу, яка стверджує про виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Отже, в даному випадку саме на позивача покладається обов`язок доведення підстав виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке належить на праві особистої приватної власності відповідачу.

У даній справі, що переглядається, позивач, як на правові підстави своїх позовних вимог, посилалась на ст. 62 СК України.

На підтвердження придбання товарів позивачкою було додано копії фіскальних чеків ТОВ «Нова лінія» (т. 1 а.с. 27); копію товарного чеку 516 від 23.09.2010 ПП ОСОБА_9 на придбання світильників та трансформатора (т. 1 а.с. 28); копію видаткової накладної від 14.05.2010 про придбання товару (т. 1 а.с. 29); копії товарних чеків ТОВ «Нова лінія» на придбання товару (т. 1 а.с. 30-31), однак, цих доказів недостатньо для встановлення ким придбавався товар, для яких саме цілей та для облаштування якого саме приміщення.

Із наряда-заказа № 634 від 18.04.2010 на доставку придбаного в ТОВ «Нова лінія» товару (т. 1 а.с. 32) вбачається, що з покупцем ОСОБА_1 погоджено доставку товару за адресою АДРЕСА_3 , що є відмінною від адреси спірного будинку.

Із копій актів здачі-приймання комплексу робіт з монтажу натяжної стелі від 08.02.2010, від 27.05.2020, від 14.07.2010 (т. 1 а.с. 33-35) не вбачається прізвище особи замовника, яка прийняла і оплатила такий комплекс робіт.

Так само матеріали справи не містять інформації про те, куди саме, не яке приміщення, за якою адресою був витрачений придбаний товар за видатковою накладною від 03.02.2009 (т. 1 а.с. 36), товар за угодою від 21.05.2010 (т. 1 а.с. 37) та товар за платіжним дорученням від 14.07.2008 про придбання арматури (т. 1 а.с. 38).

Додані позивачкою до позову письмові докази з назвою «Витрати» (власноручний текст) (т. 1 а.с. 39-49) не містять інформації ким вони зроблені та про мету таких витрат, за якою адресою такі витрати планувалося зробити.

Також, місцевим судом в ході розгляду справи були допитані наступні свідки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що знайомий з позивачем з 2001 року, у 2010 році позивач звернулася до нього з приводу ремонту, робив натяжні стелі у будинку по ОСОБА_11 (кол. Леонова), за цю роботу розрахувалася з ним ОСОБА_12 , суму робіт не пам`ятає. Всю роботу зробив за три дні. Нічого іншого у будинку не робив.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що знає позивача і відповідача з 2006 року. Будівництво житлового будинку почалося після смерті матері відповідача. За життя його батьків у будинку не була. Входини до будинку були з 31.12.2010 на 01.01.2011.

Свідок ОСОБА_14 , яка доводиться позивачу матір`ю, пояснила суду, що на момент смерті матері відповідача у будинку був лише фундамент і плити. Записи доказів витрат на будівництво житлового будинку були здійснені нею. Підтвердила, що в той час, коли придбавалися будівельні матеріали та робилися записи цих витрат, вона також здійснювала ремонт у власному помешканні.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що знає сторін у справі з 2000 року, з відповідачем певний проміжок часу працював у ВДАІ м. Кременчука. Будівництво будинку розпочалося після смерті батька ОСОБА_16 , розпочали підготовку, знесли сарай і гараж. На час смерті матері був фундамент і плити. Близько за рік будинок в цілому з дахом було збудовано. За фінанси нічого не знає особисто в цьому не допомагав. Дах будинку вже було зведено на весні 2009 року, допоміг облаштувати на присадибній ділянці фруктовий сад.

Свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що знає сторін десь 15 років, порадив їм будівельників, що робили фундамент у будинку. Будівництво починалося весною, мати відповідача була жива. Позивач розпитувала у нього з приводу оздоблення, відповідач займався переважно організацією та контролем за будівельними роботами. З приводу фінансового питання по будинку інформації не має. До 2010 року був на будівництві разів 10-15. На даний час продовжує спілкуватися з відповідачем.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що є фізичною-особою підприємцем, бував на ОСОБА_19 , 111, 1 раз на 2 місяці. Рік початку будівництва не пам`ятає, своїм авто він привозив будівельні матеріали, вивозив сміття. За чиї фінанси будували будинок не знає, але відповідач сплачував йому кошти особисто, одержував від нього 3 рази по 1000 доларів США. Був особисто на входинах у будинок на Новий рік 2011 року. За життя батька відповідача був закладений фундамент, за життя матері було викладено перші ряди цегляної стіни приблизно висотою 1,5 - 2 м. Дах будинку робив ОСОБА_20 і хтось ще, але не пам`ятає обставин.

До свідчень свідка ОСОБА_18 місцевий суд поставився критично внаслідок підказок відповідача ОСОБА_2 щодо здійснення певних робіт за життя батьків відповідача.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність та згідно із податковими звітами нею було заявлено про обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) у сумі 300 000 грн за 4 квартал 2009 року та 293 400 грн за 2010 рік. (т. 1 а.с. 23-25).

Висновок місцевого суду про те, що спірний житловий будинок літ. «Л, л» є новозбудованим після смерті батьків відповідача об`єктом нерухомості, у період шлюбу, за спільні кошти подружжя, є безпідставним.

Вказаний житловий будинок літ. «Л, л» існував на час відкриття спадщини як незавершене будівництво, відкритої після смерті батьків відповідача (травень 2007, травень 2008 року), увійшов у спадкову масу та був успадкований останнім як незавершене будівництво, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину. (а.с. 45, 47 т.2)

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

На переконання апеляційного суду висновок проведеної у справі комісійної судової будівельно-технічної експертизи є недостатнім доказом для визнання спірного майна - житлового будинку літ. «Л, л» - спільною сумісною власністю.

Експертами не було надано висновків щодо ступеню готовності житлового будинку літ. «Л, л» ані станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті батька відповідача), ані станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті матері відповідача), а також істотного збільшення його вартості після успадкування відповідачем.

Разом із тим, встановлений експертами ступінь готовності частин житлового будинку літ. «Л, л» станом на 2009 та 2010 роки та фактичне введення його в експлуатацію у 2010 році не звільняло позивачку від обов`язку спростування презумпції особистої приватної власності відповідача на вказане успадковане майно, тобто від доведення належними і достатніми доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 62 СК України, а саме: збільшення вартості майна та істотність такого збільшеннявнаслідок спільних трудових чи грошових затрат чи її особистих затрат. Сам по собі факт перебування у шлюбі на момент введення житлового будинку літ. «Л, л» в експлуатацію не є підставою для визнання його спільним сумісним майном подружжя.

Таким чином, позивач у справі належними і достатніми доказами не спростувала презумпцію особистої приватної власності відповідача на вказане успадковане майно.

Висновки місцевого суду про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 ,є особистою приватною власністю відповідача є обґрунтованими, оскільки набута у власність у порядку спадкування, що підтверджується матеріалами справи, отже, позовні вимоги щодо її поділу, як спільного майна подружжя, задоволенню також не підлягають.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (задоволених позовних вимог) підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2023 рокузаяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Молодчина В.П. та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ковальчука О.М. задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сплату різниці судових витрат, понесених сторонами у справі, у розмірі 19 757,07 грн.

Відповідно до правових висновків, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18) додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, та у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Враховуючи те, що за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в задоволеній частині позовних вимог підлягає скасуванню, та, у зв`язку із цим, апеляційним судом здійснюється перерозподіл судових витрат, ухвалене місцевим судом додаткове рішення щодо розподілу судових витрат у справі, також підлягає скасуванню.

Щодо перерозподілу судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 282 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення в постанові апеляційного суду, зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; також апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду фактично у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачкою у справі як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача, з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 9 265,02 грн.

Щодо перерозподілу витрат на правову допомогу у суді першої інстанції.

Оскільки за результатом апеляційного перегляду фактично у задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати, понесені позивачкою на правничу допомогу у справі як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Щодо розподілу витрат відповідача на правничу допомогу у справі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ковальчук О.М (т. 3 а.с. 224-227) вказував про орієнтовний розмір витрат відповідача на правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 20 000 грн, про що також зазначалося і в заяві про ухвалення додаткового рішення (т. 4 а.с. 94-101).

На підтвердження реального понесення таких витрат надано наступні докази:

- копію договору 23/04-5 від 14.04.2023 р. (т. 3 а.с. 231) (відповідно до п. 3.1 якого сторонами узгоджено вартість однієї години роботи адвоката 2 000 грн, та що кінцева сума гонорару адвоката визначається в акті наданих послуг в залежності від їх фактичного надання);

- копію ордеру адвоката Ковальчука О.М. на надання правничої (правової) допомоги № 1138992 (т. 3 а.с. 210);

- копію акту № 1 від 12.05.2023 наданих послуг за договором (т. 3 а.с. 232), згідно з яким вбачається надання адвокатом наступних послуг (виконаних робіт): усна консультація з вивченням документів (попередня) 2 години - 4 000 грн; ознайомлення з матеріалами справи (2 етапи з вивченням показань свідків) 4 години 8 000 грн; підготовка відзиву на позов 3 години 6 000 грн; участь адвоката у судових засіданнях 1 година 2 000 грн;

- квитанцію про сплату вартості правничої допомоги за договором у сумі 20 000 грн. (т. 4 а.с. 95).

Загальна сума витрат відповідача за надану правову допомогу адвокатом Ковальчуком О.А. у суді першої інстанції становить 20 000 грн, що не перевищує заявлену у відзиві на позов орієнтовну суму, є реальними, підтвердженими та обґрунтованими витратами.

Позивач не заявляла та необгрунтовувала у суді першої інстанції про неспівмірність таких витрат, тому підстав для їх зменшення апеляційним судом у порядку ст. 137 ЦПК України не вбачається.

Щодо витрат відповідача на правничу допомогу, що надавалась йому іншими адвокатами у суді першої інстанції (Лукієм В.В. та Озірським С.О., які померли), то відповідачем не надано у справі належних доказів на підтвердження реального їх понесення.

Враховуючи викладене, з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Ковальчука О.М. у суді першої інстанції у сумі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідачем було заявлено орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в суді апеляційної інстанції у сумі 10 000 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надано: копію ордеру адвоката Ковальчука О.М. на надання правничої (правової допомоги) у справі № 1138992; Акт № 2 від 12.09.2023 наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 23/04-5 від 14.04.2023, відповідно до якого: підготовка апеляційної скарги 8 000 грн (4 години витраченого адвокатом часу х 2 000 грн узгодженої договором вартості однієї години роботи адвоката); участь у судовому засіданні 2 000 грн (1 година). (а.с. 144, 173 т. 4)

Враховуючи те, що сторони узгодили в пункті 3.2 Договору про надання правової допомоги № 23/04-5 від 14.04.2023 оплату послуг адвоката клієнтом у тому числі після ухвалення рішення суду, наданий до суду Акт № 2 від 12.09.2023 наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги є належним і достатнім доказом для здійснення судом розподілу таких витрат. Вказані в Акті послуги адвоката є реальними і доводяться матеріалами справи.

Позивач не заявляла і не обґрунтовувала у суді апеляційної інстанції про неспівмірність таких витрат відповідача, тому підстав для їх зменшення апеляційним судом у порядку ст. 137 ЦПК України не вбачається.

Враховуючи викладене, з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Ковальчука О.М. у суді апеляційної інстанції у сумі 10 000 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1-4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 серпня 2023 року в частині задоволених позовних вимог, що оскаржені, скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2023 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 9 265,02 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2024 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль