Провадження № 22-ц/801/384/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуСправа № 127/25330/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 червня 2020 року о 19 год. 50 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , побачив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його дитина ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження. Підійшовши до місця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 втупив у словесний конфлікт із ОСОБА_1 , який керував автомобілем, за участі якого сталася вищевказана пригода. Відразу після цього з особистих мотивів помсти ОСОБА_1 у ОСОБА_2 виник умисел та мета заподіяти йому тілесні ушкодження, реалізуючи які ОСОБА_2 умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_1 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_2 , а саме нанесеного ним удару потерпілому ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 907 від 19 серпня 2020 року спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку, в лівій навколоорбітальній ділянці, в ділянці спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритого перелому кісток носа з незначним зміщенням, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров?я.

За фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до Єдиного реєстру розпочатих досудових розслідувань та №0000687 та розпочато досудове розслідування.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000687, відомості про яке внесені в ЄДРДР 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_2 закрито. Ухвала суду набрала законної сили 08 липня 2023 року.

Крім того, як зазначено в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червні 2023 року обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, однак судом за клопотанням ОСОБА_2 , звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою обставиною, що підтверджує вину відповідача та підтверджує факт нанесення позивачу моральної та матеріальної шкоди.

За наведених обставин позивачу було завдано матеріальну шкоду, що полягає у витратах на лікування та реабілітацію, моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач отримав тілесні ушкодження нанесені відповідачем, відчував біль та страх за своє життя та здоров?я, змушений був тривалий час лікуватись, витрачати час та гроші на лікування та реабілітацію, в зв?язку з відмовою винної особи відшкодувати кошти на лікування, витрачанням часу на досудове розслідування кримінального провадження та судовим розглядом справи, яка у зв?язку з постійними клопотаннями ОСОБА_2 та його адвоката переносилась, а тому розгляд відбувався протягом трьох років.

Крім того, позивачем понесено витрати на правничу допомогу у кримінальному провадженні, які підлягають стягненню з відповідача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь:

-матеріальну шкоду у розмірі 832,32 грн, що полягає у витратах на лікування та реабілітацію;

-витрати на правничу допомогу, понесені у рамках досудового та судового кримінального провадження у розмірі 20 500 грн;

-моральну шкоду у розмірі 40 000 грн;

-витрати на правничу допомогу у цій справі у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року у позов було задоволено частково:

Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті кримінального правопорушення, в розмірі 832,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті кримінального правопорушення, в розмірі 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 284, 83 грн судового збору.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем у справі доведено факт нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачем. У результаті дій відповідача позивачу ОСОБА_1 було завдано легкі тілесні ушкодження. У зв`язку з лікуванням та реабілітацією, позивач поніс витрати, а саме відповідно до наявних в матеріалах справи копій квитанцій на суму 832,33 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в якості матеріальної шкоди, яку також в ході розгляду справи було визнано відповідачем.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, який зазнав фізичного болю, стресу та прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10 000 грн.

Також суд врахував, що ОСОБА_1 надавалася професійна правнича допомога у кримінальній справі з 30 червня 2020 року, та згодом у цивільній справі, що розглядається на даний час судом, в цивільному позові, заявленому в межах кримінального провадження.

Суд першої інстанції вважав належними доказами квитанції про оплату послуг за договорами про надання правничої допомоги ОСОБА_1 у межах кримінального провадження, копії яких долучено до справи, за виключенням договору про надання правової допомоги від 23 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та адвокатом Бондарчуком В. В., оскільки позивач не надав суду належного доказу понесених витрат у розмірі 10 000 грн.

Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, а також фактичний об`єм виконаної адвокатом Драчук Т. М. роботи у цій справі та сталу практику при розгляді такої категорії справ (відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням), суд вважав розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2024 року справу призначено до розгляду на 01 лютого 2024 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 він не визнавав, позивач не надав належних доказів на обґрунтування суми матеріальної та моральної шкоди.

На думку відповідача, заявлений розмір витрат на правничу допомогу як у межах кримінального провадження, так і у межах цієї справи, є необґрунтованим та неспіврозмірним, позивачем не було надано доказів виконаних адвокатам робіт, проте суд першої інстанції помилково не врахував доводи відповідача, а також сталу практику Верхового Суду щодо цього питання.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У поданому відзиві адвокат Драчук Т. М. діючи в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000687, відомості про яке внесені в Єдиний державний реєстр досудового розслідування 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_2 закрито.

В ухвалі зазначено, що 20 червня 2020 року приблизно о 19:50 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 побачив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його дитина ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження. Підійшовши до місця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 вступив у словесний конфлікт зі ОСОБА_1 , який керував автомобілем, за участі якого сталася вищевказана пригода. Відразу після цього, з особистих мотивів помсти ОСОБА_1 в ОСОБА_2 виник умисел та мета заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_1 , реалізуючи які ОСОБА_2 умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_1 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_2 , а саме нанесеного ним удару, потерпілому ОСОБА_1 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 907 від 19 серпня 2020 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці правого ока з переходом на нижню повіку, в лівій навколоорбітальній ділянці, в ділянці спинки носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та закритого перелому кісток носа з незначним зміщенням, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (а. с. 9-10, 11-14).

На а. с. 15 знаходиться заявка № на доставку та видачу медикаментів на суму 144,73 грн.

На а. с. 16 знаходяться копії квитанцій.

Як видно із розписки від 20 червня 2020 року ОСОБА_2 , зобов`язується у повній мірі відшкодувати усі витрати, пов`язані із лікуванням ОСОБА_1 , у зв`язку із ситуацією, яка сталась 20 червня 2020 року (а. с. 17).

За договором про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 надавалася правова допомога адвокатом Кашпрук Т. В. Відповідно до Умов та порядку розрахунків гонорар адвоката становив 8 000 грн та сплачується до 01 липня 2020 року (а. с. 18-19).

На а. с. 20 знаходиться прибутковий касовий ордер № б/н від 30 червня 2022 року про сплату 8 000 грн на підставі Договору про надання правової допомоги від 30 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

За договором про надання правової допомоги від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 надавалася правова допомога адвокатом Бондарчуком В. В. Відповідно до Умов та порядку розрахунків гонорар адвоката становив 10 000 грн та сплачується до 24 листопада 2020 року (а. с. 21-22).

За договором про надання правової допомоги від 03 серпня 2022 року ОСОБА_1 надавалася правова допомога адвокатом Морозом С. О. Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі оплати за кожне судове засідання, розмір оплати становить 500 грн за одне судове засідання (а. с. 23-24).

На а. с. 25-28 знаходяться квитанції про оплату за надані адвокатські послуги: судове засідання 29 вересня 500 грн; судове засідання 11 серпня 500 грн; судове засідання 27 жовтня 500 грн; судове засідання 22 листопада 1 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Зі змісту ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року видно, що ОСОБА_2 за клопотанням його захисника було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні, шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 832,32 грн, що полягає у витратах на лікування та реабілітацію.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд виснує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 було понесено витрати у розмірі 832,32 грн.

Так, із долучених до матеріалів справи квитанцій на а. с. 16 неможливо встановити їх зміст. Із долученої до матеріалів справи заявки на доставку та видачу медикаментів на а. с. 15 неможливо встановити назву медикаментів, дату їх придбання.

Окрім того до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження необхідності прийому ОСОБА_1 будь-яких лікарських засобів.

Оскільки в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, апеляційний суд вважає недоведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат на лікування та реабілітацію у заявленому розмірі, а тому позовні вимоги у цій частині не можуть бути задоволені.

Також колегія суддів вважає хибними висновки суду про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесені позивачем у рамках кримінального провадження.

За змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договорами про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у кримінальному провадженні, не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України. Останні не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків. Натомість дані витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 915/1375/20 та від 01.12.2021 у справі № 915/1477/20, від 31.05.2021 у справі № 910/6235/20, від 24.03.2021 у справі № 922/445/20 та від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Витрати, які пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Таким чином, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами Кримінального процесуального кодексу України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Аналогічні висновки вкладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі № 462/6473/16-ц.

Крім того, постановою від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала власний правовий висновок щодо порядку розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, визначивши, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову також у частині вимог про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у рамках кримінального провадження.

До того ж суд апеляційної інстанції звертає увагу, що міський суд помилково відніс витрати на правничу допомогу у рамках кримінального провадження до витрат на правничу допомогу у цій справі, про що зазначено у резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої йому внаслідок кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом норм ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального проступку, а саме завдання легких тілесних ушкоджень, останній зазнав душевних страждань, переніс емоційний стрес, протиправні дії відповідача призвели до зміни нормального ритму життя позивача, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Водночас колегія суддів не погоджується із розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, адже на думку апеляційного суду останнім не було враховано обставин завдання тілесних ушкоджень позивачеві.

Як уже зазначалося, в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2023 року вказано, що 20 червня 2020 року приблизно о 19:50 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 побачив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його дитина ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження. Підійшовши до місця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 вступив у словесний конфлікт зі ОСОБА_1 , який керував автомобілем, за участі якого сталася вищевказана пригода. Відразу після цього, з особистих мотивів помсти ОСОБА_1 в ОСОБА_2 виник умисел та мета заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_1 , реалізуючи які ОСОБА_2 умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_1 .

Такі ж обставини отримання тілесних ушкоджень зазначає ОСОБА_1 у своїй позовній заяві.

Відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню у розмірі 5 000 грн, оскільки такий їх розмір є достатнім для відновлення порушених прав позивача з урахуванням встановлених судом обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду із позовом у 2023 році, ОСОБА_1 заявляв одну вимогу майнового характеру, яка з урахуванням заявленої цін позову у 61 332,32 грн та пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» мала бути оплачена судовим збором у розмірі 1 073,60 грн.

При цьому ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Оскільки позов задоволено на 8,15% (5 000 грн х 100%) : 61 332,32 грн), відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 87,50 грн (1 073,60 грн х 8,15%) судового збору за подання ОСОБА_1 позовної заяви.

Окрім того в суді першої інстанції позивач просив суд стягнути понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, на підтвердження чого надав договір №24/23-ц про надання професійної правничої допомоги від 18 липня 2023 року, додаток № 1 до вказаного договору, ордер та квитанцію від 18 липня 2023 року про сплату 10 000 грн за адвокатські послуги (а. с. 29-32).

Відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 815 грн (10 000 грн х 8,15%) понесених ним витрат на правчниу допомогу у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції мала бути оплачена судовим збором у розмірі 1 610,40 грн (1 073,60 грн х 150%).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена на 91,85%, враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, 1 479,15 грн сплаченого ним судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас апеляційний суд на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України вважає за доцільне відняти від суми судового збору, який слід компенсувати ОСОБА_2 , суму судового збору, який ОСОБА_2 слід сплатити за подання ОСОБА_1 позовної заяви, та компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 391,64 грн (1 479,15 грн - 87,50 грн) сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану в результаті кримінального правопорушення моральну шкоду у розмірі 5 000 грн (п`ять тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 815 грн (вісімсот п`ятнадцять гривень) понесених ним судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Компенсувати ОСОБА_2 1 391,64 грн (одну тисячу триста дев`яносто одну грн 64 коп.) сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 РНКОПП НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук