Справа № 201/9323/21
Провадження № 2/201/146/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Яворської Катерини Вікторівни, Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Демянко Ольги Сергіївни, Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14 вересня 2021 року надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Маріуполі Східного МУ МЮ Демянко Ольги Сергіївни в частині обрахування заборгованості по сплаті аліментів за лютий 2021 року,

- визнати протиправними дії державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яворської Катерини Вікторівни в частині відмови перерахунку заборгованості по сплаті аліментів за лютий 2021 року, в частині долучення до матеріалів виконавчого провадження заяв ОСОБА_4 про видачу довідки про заборгованість по сплаті аліментів на її користь з ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_5 і перерахування аліментів на банківський рахунок ОСОБА_4 та несвоєчасного надіслання за місцем роботи ОСОБА_1 постанови про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 ,

-зобов`язати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яворську Катерину Вікторівну перерахувати заборгованість по сплаті аліментів за період лютий 2021 року, виходячи із фактичного отриманого доходу після сплати податків, на підставі відомостей з Єдиного реєстру платників податків, вилучити з матеріалів виконавчого провадження ВП № 54252157 заяву ОСОБА_4 від 15 липня 2021 стосовно перерахунку на банківський рахунок стягнутих аліментів та заяву про надання довідки про заборгованість по сплаті аліментів,

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

- стягнути судові витрати по справі.

В обґрунтування доводів позову позивач посилався на те, що у провадженні державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яворської Катерини Вікторівни (Відповідач 1) перебуває виконавче провадження ВП № 54252157 про примусове виконання рішення по справі № 261/429/13-ц, за яким з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімум на дитину відповідного віку.

Позивачем 01 вересня 2021 року подано заяву про перерахування заборгованості по сплаті аліментів за лютий 2021 року із додаванням витягу з особистого рахунку як платника податків, сформованого органом державної податкової служби з Єдиного реєстру платників податків, із зазначенням розміру доходів за І квартал 2021 року.

Відповіддю Соборного ВДВС у м. Дніпро позивачу відмовлено у перерахунку заборгованості по сплаті аліментів із посиланням на ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 02 вересня 2021 року позивачу стало відомо, що до матеріалів виконавчого провадження долучено 2 заяви, надісланих стягувачем ОСОБА_4 , які містять невідповідну інформацію та надіслані не уповноваженими особами.

Позивач вважав дії державного виконавця протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству.

У провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області перебувала справа № 236/2992/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження по справі про стягнення аліментів.

Рішенням Краснолиманського міського суду від 27 січня 2017 року втрачене провадження по справі № 261/429/13-ц відновлене, видано виконавчий документ позивачеві про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 з усіх видів доходу.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась із цим виконавчим документом до Приморського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. З позивача на її відкритий рахунок почали стягувати та перераховувати аліменти в розмірі, визначеному судом.

З квітня 2017 року відповідач фактично мешкає у Польщі і не приїжджала на територію України. Рахунок, відкритий позивачем у ПАТ «Державний ощадний банк України», був закритий і аліменти залишались на депозитному рахунку Приморського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На всі звернення позивача щодо зобов`язань державного виконавця примусити стягувача вчинити дії щодо відкриття нового банківського рахунку для перерахування аліментів третя особа в особі Приморського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та більш вищий орган ДВС відповідали, що чинним законодавством це не передбачено.

Представником стягувача ОСОБА_6 було надано свій банківський рахунок, на який до січня 2020 року Приморський відділ ДВС перераховував аліменти, які, в свою чергу, роботодавець позивача в особі ГУНП в Донецькій області перераховував на депозитний рахунок цього відділу.

Позивач був звільнений 29 січня 2021 року з посади спеціаліста-юрисконсульта відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області за власним бажанням, оскільки переїжджав до м. Дніпро.

12 лютого 2021 року ГУНП в Донецькій області перерахувало позивачу компенсацію за невикористану відпустку. Однак, позивачу не було відомо, що роботодавець не повідомив головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Маріуполі Східного МУ МЮ Демянко Ольгу Сергіївну (відповідач 3) про отриманий позивачем дохід у лютому 2021 року.

Так, відповідач 3 за заявою позивача від 25 лютого 2021 року про направлення виконавчого провадження за місцем фактичного мешкання було направлено до Соборного ВДВС у м. Дніпро Південно- Східного МУ МЮ із зазначенням заборгованості по сплаті аліментів за лютий 2021 року, що підтверджено постановою про направлення про передачу виконавчого провадження від 09 березня 2021 року.

У березні 2021 року виконавче провадження було передано до Соборного ВДВС Південно-Східного МУ МЮ, а Постановою Соборного ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного МУ МЮ від 01 червня 2021 року на доходи позивача звернено стягнення на виплату аліментів.

08 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів із доданням копії листа ГУНП в Донецькій області про нарахування йому компенсації за невикористану відпустку у лютому 2021 року та роздруківки з банківського рахунку позивача на підтвердження отриманої суми.

Проте відповідач не надала відповіді на заяву позивача. 01 вересня 2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок заборгованості із доданням роздруківки з Єдиного реєстру платників податків.

Відповіддю від 02 вересня 2021 року позивачу зазначено, що заява не підлягає задоволенню, оскільки відповідач 3 вирахувала заборгованість по сплати аліментів на підставі довідки Головного управління статистики в Донецькій області за період 3 кварталу 2020 року.

Отже, державний виконавець при обрахуванні заборгованості по аліментах повинен спочатку звернутись до органів фіскальної служби з метою встановлення отримання боржником доходів. У разі відсутності доходів обрахування розміру аліментів обраховується, виходячи з розміру середньої заробітної плати по даній місцевості, що передбачене частиною 2 статті 195 Сімейного кодексу України.

У той же час, частиною 1 цієї статті визначено, що Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Таким чином, відповідач 3 повинен був перерахувати заборгованість по сплаті аліментів за лютий 2021 року, оскільки позивачем було отримано у цьому місяці дохід, а відтак, слід застосувати частину 1 статті 195 СКУ, а не частину 2 цієї статті.

Тобто, обрахування суми аліментів повинно бути із розміру фактичного отриманого доходу, аніж з середньої заробітної плати по м. Маріуполь.

Крім того, у лютому позивач вже не мешкав у м. Маріуполь, про що було повідомлено відповідача 3 заявою від 25 лютого 2021 року, відтак, застосувати розмір середньої заробітної плати по м. Маріуполь при обрахуванні розміру аліментів неможливо.

Однак, всупереч вищезазначеним нормам права відповідач 3 не звернулась до органів фіскальної служби для отримання інформації щодо доходу, який позивач отримав у лютому 2021 року, а протиправно розрахувала заборгованість на підставі довідки з Головного управління статистики у Донецькій області за III квартал, а не за лютий 2021 року.

Отримавши виконавче провадження, відповідач 1 не звернула уваги на порушення закону відповідачем 3 та продовжила протиправні незаконні дії.

Стосовно протиправного долучення до матеріалів виконавчого провадження заяви стягувача про перерахування аліментів з депозитного рахунку ВДВС на банківський рахунок стягувача та видачі довідки про заборгованість по аліментах.

Позивач вважає, що державний виконавець ОСОБА_2 при долученні до матеріалів виконавчого провадження порушила норми Закону України «Про виконавче провадження».

За матеріалами виконавчого провадження, стягувач ОСОБА_4 звернулась до Соборного ВДВС у м. Дніпрі із заявами про надання довідки про заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 січня 2021 по 30 червня 2021 року, яка не містить дати, та про прийняття до виконання нових реквізитів банківського рахунку на ім`я ОСОБА_4 , датованої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому у заяві зазначено адреса: АДРЕСА_1 та номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2 . Не пересвідчившись у відповідності дотримання цих заяв норм Закону України «Про звернення громадян», Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 (далі Правила № 1829/5), відповідач долучила вищезазначені заяви до матеріалів виконавчого провадження та перерахувала аліменти з депозитного рахунку ВДВС на начебто рахунок, що належить стягувачеві.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач повинна була звернути увагу на наявність підпису на заяві, зазначення дати. Однак, всупереч нормам статті 5 Закону України «Про звернення громадян» відповідач залучив до матеріалів виконавчого провадження.

Отже, державний виконавець ОСОБА_2 залишила поза увагою те, що обидві заяви не містили підпису стягувача, а лише зазначення її прізвища та імені англійськими буквами.

Крім того, заява про отримання довідки про заборгованість не містила дату, а конверт був відправлений іншою особою ОСОБА_7 , а не ОСОБА_4 . Позивач звертає увагу суду на те, що номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , яка є матір`ю стягувача, та яка із ОСОБА_7 є рідними сестрами.

Крім того, державним виконавцем Яворською К.В. залишено поза увагою той факт, що стягувач ОСОБА_4 зареєстрована в АДРЕСА_2 i фактично мешкає у Республіці Польща за адресою: АДРЕСА_3 . Ніколи у м. Запоріжжі стягувач не мешкала.

Якщо сторона виконавчого провадження направляє до органу ДВС заяви та клопотання, вона повинна зазначити не тільки адресу реєстрації, а й адресу фактичного мешкання, оскільки в даному випадку може мати статус внутрішньо переміщеної особи.

Заборгованість по сплаті аліментів за період з березня 2021 року по травень 2021 року утворилась внаслідок не направлення відповідної постанови про стягнення з позивача аліментів за місцем роботи, хоча позивач повідомив відповідача 1 про те, що працює у Головному управлінні Держпраці в Дніпропетровській області в березні 2021 року.

Отже незаконними діями відповідачів 1 та 3 йому було завдано моральну шкоду, яка виявилась у хвилюванні, неможливістю розподіляти свої витрати (червня 2021 року стягуються аліменти в розмірі 50% від заробітної плати в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась з вини державного виконавця у вигляді несвоєчасного направлення постанови про стягнення аліментів за місцем роботи боржника). Факт тривалої передачі матеріалів виконавчого провадження та не надсилання до травня 2021 року постанови про стягнення аліментів за місцем роботи позивача внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби є безумовною причиною неможливості відрахування аліментів позивачем та утворення заборгованості не з його вини.

Дії відповідачів 1 та 3 призвели до виникнення в нього заборгованості по сплаті аліментах, що в свою чергу, може надати можливість стягувачеві ОСОБА_4 безперешкодно з малолітньою ОСОБА_5 перетинати кордон на підставі довідки про заборгованість по сплаті аліментів.

Крім того, стягнення з позивача регулярних платежів та заборгованості призвело до того, що протягом червня вересня 2021 року він не міг планувати свої витрати, оскільки стягнення відбувалось в розмірі 50% від отриманого доходу.

Позивачу як внутрішньо переміщеній особі стягнення 50% доходу є важким тягарем, оскільки приходиться ще сплачувати за найм житла. Таким чином, несвоєчасність дій відповідачів змусила позивача нервувати, мати душевні страждання тощо.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неналежного виконання державними виконавцями Яворською К.В. та ОСОБА_8 , позивач вважає, що на його користь із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 15 000 грн. (т. 1 а.с. 1-7).

Не погодившись із позовними вимогами від представника відповідача Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі 18 січня 2022 року на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що в ході примусового виконання провадження за №АСВП 54252157 державним виконавцем вчинені виконавчі дії щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Так, 21 липня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Приморського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з підстав передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме боржник працює в Головному управлінні національної поліції в Донецькій області м. Маріуполь вул. Нахімова 86. Борг по аліментам на 26 вересня 2013р. склав 5516,92грн. Подальшу заборгованість нарахувати згідно доходу боржника.

04 вересня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, відповідно ст. 68,69,70 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови), у зв`язку з тим що, Боржник працює ГУНП в Донецькій області пр. Нахімова, 86.

09 березня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно заяви боржника, фактичне місце мешкання: АДРЕСА_4 . Борг по аліментам на 28 лютого 2021 складає 4700,50 грн. З 01 березня 2021 нараховується згідно даної місцевості.

01 червня 2021 року державним виконавцем Соборного Відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, відповідно ст. 68,69,70 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови), у зв`язку з тим що, на адресу відділу надійшла заява боржника, в якій зазначено, що боржник відповідно додаткової угоди до контракту від 24 лютого 2021 № 30 про проходження державної служби на період карантину працює у Головному управлінні Держпраці у Дніпропетровській області, вул. Казакова, 1Д, м. Дніпро, 49107.

На адресу Соборного Відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за вх..№ 15103/45-30 від 23 липня 2021 року надійшла заява стягувача ОСОБА_4 , про перерахування виплат аліментів на утримання дитини із зазначенням реквізитів рахунку стягувача. До заяви додано картку реквізитів для проведення операції поповнення карткового рахунку, установа банку: Філія Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Відповідно матеріалів виконавчого провадження, згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат за період з 01 січня по 29 січня 2021 року Головного управління національної поліції в Донецькій області, стягнення з громадянина ОСОБА_1 було припинено у зв`язку зі звільненням з ГУНП в Донецькій області з 29 січня 2021 року.

Заборгованість по аліментам станом на 29 січня 2021 року відсутня. Отже, сума заборгованості, що зазначена державним виконавцем у постанові про передачу виконавчого провадження, встановлена за період з 30 січня 2021 по 28 лютого 2021 року.

Згідно заяви ОСОБА_1 за вх.№ 13990/45-30 від 08 липня 2021, а саме інформації що міститься у додатку у вигляді документа від Головного управління національної поліції у Донецькій області, у лютому 2021 року з наказом ГУНП в Донецькій області від 29 січня 2021 №85 о/с заявнику гр. ОСОБА_1 була нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку в повному обсязі без утримання аліментів (т 1 а.а. 36-41).

03 лютого 2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на письмові пояснення, в якій просив задовольнити позовні вимоги, та збільшив суму моральної компенсації з 15 000 грн. до 18 000 грн (т. 1 а.с. 46-49).

17 травня 2022 року від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що законодавством передбачено окремі механізми виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету (зокрема моральної шкоди) та безпосередньо з конкретних юридичних осіб, зокрема державних органів. Проте Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому в даному випадку оскаржувані рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з казначейства є необгрунтованими. Оскільки ті факти, які наведені в позовній заяві про протиправну поведінку наявністю шкоди та причинному зв`язку, не підпадають під елементи правопорушення, тому що усі факти, на які спирався позивач не містять в собі жодного розуміння щодо шкоди, або якогось проявлення нанесення шкоди відповідачем, окрім того позивач не зазначив якого характеру шкоду йому було нанесено (т. 1 а.с. 59-62).

25 квітня 2024 року представником Соборного відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі, подано додаткові письмові заперечення, в яких зазначено, що Відповідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження, за вх.14264/45-30 від 06 грудня 2022 року зареєстровано заяву від стягувача ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу, у зв`язку з відсутністю претензій щодо сплати аліментів, заборгованість станом на 03 грудня 2022 року відсутня. Виконавче провадження перебуває у стані завершеного, отже відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вчиняти виконавчі дії в Автоматизованій системі виконавчого провадження стосовно виконавчого провадження 54252157 не можливо. В задоволенні позовної заяви просила відмовити в повному обсязі. (т.2 а.с.33-40)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 вересня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.21-22).

Ухвалою судді від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Яворської Катерини Вікторівни, Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Демянко Ольги Сергіївни, Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про визнання дій державного виконавця протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди (т1 а.с. 23-24).

28 лютого 2022 року позивачем на електрону пошту надано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з його перебуванням у складі Збройних Сил України (т. 1 а.с.52-53).

Ухвалою суду від 01 березня 2022 року клопотання позивача задоволено, провадження по справі зупинене до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (т. 1 а.с.55-56).

24 листопада 2023 року позивачем подано клопотання про поновлення провадження. (т. 1 а.с.68).

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання. (т. 1 а.с.71-72).

05 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с.91-92).

В судовому засіданні, яке відбулось 08 квітня 2024 року, позивач відмовився від позовної вимоги стосовно зупинення виконавчого провадження.

19 квітня 2024 року позивачем подано заяву про долучення додаткових доказів. (т.1 а.с. 103 т.2 а.с.30).

Ухвалою суду від 13 травня 2024 року закрито провадження в частині частині позовних вимог: про визнання протиправних дій головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Демяненко Ольги Сергіївни в частині обрахування заборгованості по сплаті аліментів за лютий 2021 року; визнання протиправними дій державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Яворської Катерини Вікторівни в частині відмови перерахунку заборгованості по сплаті аліментів за лютий 2021 року, в частині долучення до матеріалів виконавчого провадження заяв ОСОБА_4 про видачу довідки про заборгованість по сплаті аліментів на її користь з ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_5 та перерахування аліментів на банківський рахунок ОСОБА_4 та несвоєчасного надіслання за місцем роботи ОСОБА_1 постанови про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 , зобов`язати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Яворську Катерину Вікторівну перерахувати заборгованість по сплаті аліментів за період лютий 2021 року, виходячи із фактичного отриманого доходу після сплати податків, на підставі відомостей з Єдиного реєстру платників податків, вилучити з матеріалів виконавчого провадження ВП № 54252157 заяву ОСОБА_4 від 15 липня 2021 стосовно перерахунку на банківський рахунок стягнутих аліментів та заяву про надання довідки про заборгованість по сплаті аліментів.

В судовому засідання позивач підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача- Державної казначейської служби України, висловлював заперечення виключно в частині стягнення моральної шкоди.

Державний виконавець Яворська К.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не підтверджено спричинення моральної шкоди.

Фактичні обставини, встановлені судом

Рішенням Краснолиманського міського суду від 27 січня 2017 року втрачене провадження по справі № 261/429/13-ц відновлене, видано виконавчий документ позивачеві про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів доходу на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 24-28).

Постановою старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Петренко Т.В. від 07 липня 2017 року на виконання виконавчого листа № 261/429 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 аліментів на утримання дитини в розмірі частини доходу відкрито виконавче провадження № 54252157 (т. 2 а.с. 3-4).

21 липня 2017 року постановою старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Петренко Т.В. ВП № 54252157 було передано до Приморського ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, оскільки боржник працює в Головному управлінні національної поліції в Донецькій області м. Маріуполь (т. 1 а.с. 247-248).

17 серпня 2017 року постановою старшого державного виконавця Приморського ВДВСМ міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Демянко О.С. прийнято ВП № 54252157 (т. 1 а.с. 243-244) та 04 вересня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію , стипендію та інші доходи боржника (т. 1 а.с. 240-241).

Представником стягувача ОСОБА_6 було надано свій банківський рахунок, на який до січня 2020 року Приморський відділ ДВС перераховував аліменти, які, в свою чергу, роботодавець позивача в особі ГУНП в Донецькій області перераховував на депозитний рахунок цього відділу (т. 1 а.с. 185-190).

21 грудня 2020 року ОСОБА_4 надала Приморський відділ ДВС свої реквізити для перерахування аліментів (т. 1 а.с. 160).

09 березня 2021 року постановою Головного державного виконавця Приморського ВДВС у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Демінко О.С. ВП № 54252157 було передано до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у зв`язку зі зміною боржника фактичного мешкання. Борг по аліментам на 28 лютого 2021 рік складає 4 700,50 грн. з 01 березня 2021 року нарахувати згідно даної місцевості (т. 1 а.с. 150-151).

Постановами державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Яворською К.В. від 01 червня 2021 року та 22 червня 2021 року звернуто стягнення на заробітну плату , пенсію , та інші доходи боржника (т. 1 а.с. 134-135, 126-127)

Листом Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 02 вересня 2021 року, позивачу роз`яснено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Заборгованість нарахована державним виконавцем за період з 29 січня 2021 по 28 лютого 2021 року була визначена виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Перерахувати заборгованість по сплаті аліментів за лютий 2021 року, виходячи з даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 30 серпня 2021, що було надіслано на електронну пошту відділу не маємо можливості, у зв`язку з тим що відповідно даних звіту про здійснення відрахувань з Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління національної поліції у Донецькій області боржник ОСОБА_1 був звільнений 29 січня 2021 року. (т. 1 а.с.8-9)

Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 01 лютого 2021 року №1201-, та проживає за аресою АДРЕСА_5 . (т. 1 а.с.13).

19 грудня 2022 року постановою державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Яворською К.В. за заявою стягувача виконавчий лист № 261/429 виданий 07 лютого 2017 року повернуто стягувачу (т. 1 а.с. 107-108).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Зазначені обставини знайшли своє відображення висновках Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.03.2020 року у справі № 818/607/17

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду № 5 від 25.05.2011 року, № 1 від 27.02.2009 року) передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або неналежне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Проте, в даному випадку позивачем під час судового розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідачів належним чином не доведено.

Наведені позивачем в позовній заяві обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між душевними стражданнями позивача (якщо такі були) і протиправними діями відповідачів.

Таким чином, позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди та її обґрунтованого розміру, та не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою, а доводи позивача про заподіяння йому шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України .

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Яворської Катерини Вікторівни, Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Демянко Ольги Сергіївни, Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 травня 2024 року

Суддя С.О. Демидова