Провадження №2/369/6357/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Євглевського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Євглевського В.О. про зупинення провадження у цивільній справі № 369/11033/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться вказана цивільна справа.

10.12.2024 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Євглевський В.О. через канцелярію суду зареєстрував заяву про зупинення провадження у справі.

Вказана заява обгрунтована тим, що у провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Скрипник О.Г. знаходиться справа № 369/17229/24.

Предметом розгляду цієї справи є визнання незаконним утримування ОСОБА_1 на території України малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були незаконно вивезені від матері ОСОБА_3 з США та покладання зобов`язання ОСОБА_1 повернути малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до місця постійного проживання у США за адресою проживання матері дітей ОСОБА_3 : США, 1612 6-а Авеню № 504, Сан-Дієго, НОМЕР_1 відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Закону України «Про приєднання Українидо Конвенції «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», Закону України «Про міжнародні договори України».

На момент подання заяви у справі відкрито провадження згідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.11.2024 року.

Представник відповідача звертав увагу суду, що об`єктивне та законне визначення місця проживання дітей з батьком неможливе без вирішення питань, що є предметом розгляду у справі № 369/17229/24.

При таких обставинах, на цей час, на переконання сторонни відповідача, об`єктивно існують обставини для зупинення розгляду справи № 369/11033/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей до вирішення справи № 369/17229/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради, Бучанського району, Київської області, Міністерство юстиції України про визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним та повернення дитини до місця її постійного проживання в США відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Закону України «Про приєднання України до Конвенції «Про цивільно-правові аспектиміжнародного викрадення дітей», Закону України «Про міжнародні договори України».

На підставі вище наведенного, представник відповідача просив суд зупинити провадження у справі до розгляду цивільної справи № 369/17229/24.

11.12.2024 року представник позивача та позивач щодо задоволення заяви про зупинення провадження у справі заперечували, просили суд у її задоволенні відмовити.

11.12.2024 року представник відповідача подану заяву про зупинення провадження підтримав у повному обсязі, просив суд заяву задовольнити.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Щодо принципу найкращих інтересів дитини.

В обох справах, наведених у прикладі, діти не є безпосереднім учасником судового процесу, але вирішення справи вплине на права та інтереси дітей. Відтак, у обох справах суди повинні керуватися принципом забезпечення найкращих інтересів дитини. Принцип забезпечення/дотримання найкращих інтересів дитини закріплений на національному та міжнародному рівні.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Нормою ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року встановлено, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Принцип найкращих інтересів дитини розкрито у правових висновках Верховного Суду. Зокрема, у Постанові ВС від 20.07.2022 року у справі № 761/25101/20 Суд зазначає:

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері.

Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими;

2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи:

(а) погляди дитини,

(б) індивідуальність дитини,

(в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин,

(г) піклування, захист і безпека дитини,

(ґ) вразливе положення,

(д) право дитини на здоров`я,

(е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 654/4307/19).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, сторона процесу має право заявити таке клопотання, але має мотивувати «об`єктивну неможливість». При цьому варто враховувати два важливі моменти.

По-перше, під час вирішення обох справ із прикладу всі учасники судових процесів повинні керуватися принципом найкращих інтересів дитини. Згідно практики ЄСПЛ та Верховного Суду у справах, що стосуються прав та інтересів дітей, з урахуванням обставин справи, права та інтереси дітей можуть превалювати над правами батьків. Зазначимо декілька правових висновків ВС та ЄСПЛ.

Постанова ВС від 20.07.2022 року у справі № 761/25101/20: « Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків».

Постанова ВС від 12.01.2022 року у справі № 663/724/19: «Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків».

Рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 року, параграф 54: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини».

По-друге, в ч. 4 ст. 263 ЦПК України закріплено обов`язок суду враховувати практику ВС: «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду» правозастосовну практику даної норми. Верховний Суд має досить усталену та чітку позицію щодо застосування норми п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Зазначимо декілька постанов ВС.

Постанова ВС у складі Об`єднаної палати КСЦ від 14.02.2022 року у справі № 357/10397/19: «Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

Постанова ВС від 26.10.2022 року у справі № 206/6366/17: «У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року зроблено висновок, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Із урахуванням вимог закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду потрібно у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як справа, що розглядається, пов`язана з іншою справою, яка є на розгляді іншого суду, та чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, нагальна потреба в зупиненні провадження у справі виникає у разі, якщо неможливо постановити рішення у певній справі до ухвалення судового рішення в іншій. Тож між справами, що одночасно розглядаються, повинен існувати безпосередній матеріально-правовий зв`язок, який знаходить прояв у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Водночас, варто враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зібрані докази дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у справі, що переглядається».

Постанова ВС від 16.12.2022 року у справі № 757/31164/20: «Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Наявність у суді справи № 757/21768/14-ц, … не може бути перешкодою для розгляду цієї справи, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, тому обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження в цій справі».

Також, Верховний Суд у своїх висновках звертає увагу на те, що застосування формального підходу до вирішення питання про зупинення провадження у справі може мати наслідком порушення права особи на справедливий суд, що передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, елементом якого є реальний та ефективний доступ до правосуддя та розгляд справи протягом розумного строку.

Так, згідно Постанови ВС від 22.12.2021 року у справі №452/1872/20: «Зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення ЄСПЛ у справі «Фрідлендер проти Франції» від 27.06.2000 року).

Згідно Постанови ВС від 03.05.2018 року у справі №752/9802/17: «Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи. …

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи викладене, суди у порушення частини першої статті 157, пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року формально розглянули заяву про зупинення провадження у справі та дійшли неправильного висновку про її задоволення, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі».

На підставі вище наведенного, суд приходить до висновку, що із зазначених норм права та правозастосовної практики вбачається, що питання зупинення провадження у будь-якій справі не може бути вирішено із застосуванням формального підходу. Адже, ухвалення такого рішення може мати наслідком порушення процесуальних та конвенційних прав учасника справи.

Окремої уваги заслуговує правовий висновок, викладений в постанові Об`єднаної палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.12.2023 року у справі № 607/20787/19 провадження № 61-11625сво22.

У вказаній постанові Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 759/96/18 (провадження N 61-4906св22) про те, що спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання із зазначенням висновку про те, що факт проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання такої дитини разом з одним із батьків в Україні.

Отже, під час розгляду справи № 369/11033/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, суд має всі об`єктивні можливості самостійно встановити обставини справи, зібрати, дослідити та оцінити докази у цій справі, а також прийняти рішення по суті справи із врахуванням найкращих інтересів дитини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Євглевського В.О. про зупинення провадження у цивільній справі № 369/11033/24.

Керуючись ст. ст. 251, 255, 259, 260, 261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Євглевського В.О. про зупинення провадження у цивільній справі № 369/11033/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 11.12.2024 року.

Суддя А.В. Янченко