Справа № 130/1827/24
Провадження № 22-ц/801/2459/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 рокуСправа № 130/1827/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 130/1827/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про визнання, що договір про постачання електроенергії набрав чинності, а його умови почались виконуватись, визнання, що позивача відключено від електроенергії за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024, ухвалене у складі судді Порощука П. П. в приміщенні суду в м. Жмеринка, повний текст рішення складено 03.10.2024, -

в с т а н о в и в :

17.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 7828) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (далі ТОВ «Енера Вінниця») про визнання, що договір про постачання електроенергії набрав чинності, а його умови почались виконуватись 4.06.2021 року; про визнання, що позивача відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Вінницького апеляційного суду від 12.06.24 зазначено підстава відмови в його скарзі на рішення Жмеринського міськрайонного суду по справі 130/257/24 те, що він не надав докази незаконності дій відповідача факт незаконного відключення його від електропостачання. Відповідачем порушено Закон України «Про захист прав споживачів», що підтверджується заявою про відключення, постановою Вінницького апеляційного суду від 14.12.21. У зв`язку з незаконним відключення від електроенергії ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 закрито провадження у справі в частині позовних вимог: 1. визнати, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021; 2. визнати, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключити від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (вх № 13469/24 від 31.10.2024), в якій посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом першої інстанції надано помилкову оцінку доказам наданим позивачем на підтвердження позовних вимог та зроблено помилковий висновки у справі.

20.11.2024 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 11411) ТОВ «Енера Вінниця», в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

Щодо позовних вимог про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021, визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України в частині позовних вимог про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021, визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 заявляючи зазначені позовні вимоги фактично продовжує ставити під сумнів рішення судів у справах про які він зазначає та які набрали законної сили у встановленому законом порядку, а тому прийшов до висновку, що дані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкових висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 року), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 року) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції закриваючи провадження у справі в зазначеній частині вимог залишив поза увагою те, що позивач звертаючись з позовом до ТОВ «Енера Вінниця» не ставить під сумнів рішення судів, а зміст його вимог зводиться до того, що позивач просить визнати, що умови договору Про постачання електричної енергії, укладеного між сторонами 1.01.2019 року набрали чинності та почали виконуватися 4.06.2021 року, а також визнати, що позивача відключено від електроенергії за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Не визначившись із змістом і підставами позовних вимог позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такі вимоги не можуть бути розглянуті судом, тим самим обмежив доступ позивача до суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанова ВП ВС від 15.09.2020 по справі № 469/1044/17).

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач у такий спосіб фактично продовжує ставити під сумнів рішення судів у справах про які він зазначає та які набрали законної сили у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає помилковим та зробленим за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме предмету та підстав позову.

Крім цього, закриваючи провадження у справі судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права щодо виду судового рішення, яке суд приймає при закритті провадження у справі.

Частиною першою статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

У постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 6-899цс16 зроблено висновок, що закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки провадження у справі закрито шляхом ухвалення рішення, а не постановлення ухвали, як це передбачено положеннями частини першої статті 255 ЦПК України.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021, визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, слід скасувати відповідно до статей 374, 379 ЦПК України, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки по суті зазначені позовні вимоги не вирішувались судом першої інстанції, а тому апеляційний суд не має повноважень на ухвалення нового судового рішення в цій частині по суті вимог.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові ВС від 16.12.2020 у справі № 175/4803/19, згідно якої суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що справа по суті в суді першої інстанції не вирішувалася, та помилково не розглянув питання можливості скасувати таке судове рішення відповідно до статей 374, 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а розглянув по суті справу, яка місцевим судом не була розглянута.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, та відповідно не встановлено наявність протиправних дій чи бездіяльності відповідача, відтак відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яка є похідною.

Проте, з огляду на встановлені у справі обставини, зазначений висновок суду першої інстанції в частині підстав відмови в задоволенні позовних вимог (недоведеність вимог) колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про визнання, що договір про постачання електроенергії набрав чинності, а його умови почались виконуватись, визнання, що позивача відключено від електроенергії за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, які судом першої інстанції не вирішені по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання, що договір про постачання електроенергії набрав чинності, а його умови почались виконуватись, визнання, що позивача відключено від електроенергії за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, підлягає скасуванню, а справа в цій частині - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, визначені статтею 374 ЦПК України, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити з підстав її передчасності (враховуючи, що зазначена позовна вимога є похідною від інших вимог заявлених позивачем у даній справі, які станом на час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції по суті не розглянуті судом першої інстанції), що не перешкоджає позивачу права звернутися з позовом про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України в її мотивувальній частині шляхом викладення її в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції.

Як вбачається із змісту позовної заяви спір виник між споживачем та надавачем послуг. Дані правовідносини регулюються Законом України « Про захист прав споживачів».

У Законі України «Про захист прав споживачів» визначено, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У пунктах 48-50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг».

Звертаючись у суд з позовом ОСОБА_1 просив : визнати, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021; визнати, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися; стягнути з відповідача 100000 грн моральну шкоду за відключення його від електропостачання.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на дані правовідносини не поширюються норми частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України.

Підсумовуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 скасуванню в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021, визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися, та розподілу судових витрат, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає зміні в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 укладений між сторонами договір про постачання електроенергії від 01.01.2019 набрав чинності, а його умови почали виконуватися 04.06.2021; про визнання, що згідно постанови Вінницького апеляційного суду 14.12.21 по справі 130/2166/21 ОСОБА_1 відключено від електроенергії за заборгованість за період з 2020 по квітень 2021 за порушення умов договору, який не набрав чинності, а його умови не почали виконуватися та в частині розподілу судових витрат, - скасувати, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 11.12.2024.