ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7177/24 Справа № 183/1597/24 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 18 липня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем укладено кредитний договір №7007, згідно з яким банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 24800,00 грн строком на 24 місяці з оплатою процентів в розмірі - 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за прострочену заборгованість; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 18 липня 2019 року по 17 лютого 2020 року становить 7% від суми кредиту, з 18 лютого 2020 року по 17 серпня 2020 року - 5,5% від суми кредиту, з 18 серпня 2020 року по 17 лютого 2021 року - 4% від суми кредиту, з 18 лютого 2021 року по 18 липня 2021 року - 2,25% від суми кредиту. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 2199,76 грн (п. 5 Паспорту споживчого кредиту). Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 договору. До моменту підписання кредитного договору відповідачка ознайомилась та погодилася з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (далі - УДБО), Тарифами банку, Публічним договором (офертою) АТ «Банк Кредит Дніпро» та іншою інформацією за відповідною банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на офіційному сайті банку та у відділеннях банку.

АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі 24800,00 грн, встановленому договором, що підтверджується виписками з карткового рахунку за період з 18 липня 2019 року по 11 липня 2023 року. Відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 11 липня 2023 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 42967,91 грн, яка складається з: 24800,00 грн - залишок простроченого кредиту; 931,91 грн залишок прострочених відсотків; 17236,00 грн - залишок прострочених комісій, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором.

12 липня 2023 року АТ «Банк Кредит Дніпро» (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №12/07/23, строк дії якого закінчується 12 липня 2026 року. Згідно з витягом із реєстром боржників до договору факторингу №12/07/23 від 12 липня 2023 року від АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 42967,91 грн. 29 січня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 29/01/24-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «Ейс» до відповідача за Кредитним договором. Згідно з Реєстром боржників від 29 січня 2024 року до Договору факторингу № 29/01/24-01 від 29 січня 2024 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 42967,91 грн.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у вказаному розмірі, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2019 року №7007, яка утворилась станом на 11 липня 2023 року у розмірі 25731 (двадцять п`ять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 91 копійка, з яких: 24800,00 грн - залишок простроченого кредиту; 931,91 грн - залишок прострочених відсотків.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

У решті позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ТОВ «ФК «Ейс», подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №83/1597/24 від 09 травня 2024 в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати. Постановити у справі нове рішення, яким вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу до ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, код за ) 6056,00 грн судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу сторонами подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про отримання судових повісток та матеріалів, що надсилались учасникам процесу на офіційні електронні адреси зазначені особисто сторонами у справі.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 липня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №7007, згідно з яким банком надано грошові кошти (кредит) в сумі 24800,00 грн строком на 24 місяці з оплатою процентів в розмірі - 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 18 липня 2019 року по 17 лютого 2020 року становить 7% від суми кредиту, з 18 лютого 2020 року по 17 серпня 2020 року - 5,5% від суми кредиту, з 18 серпня 2020 року по 17 лютого 2021 року - 4% від суми кредиту, з 18 лютого 2021 року по 18 липня 2021 року - 2,25% від суми кредиту.

Також, 18 липня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 погоджено паспорт споживчого кредиту /а.с.15, 16, 17-78/. Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ануїтетних платежів - обов`язкових платежів в сумі не менше 2199,76 грн (п. 5 Паспорту споживчого кредиту). Дата та розмір обов`язкового платежу зазначається в графіку платежів, що викладені в розділі 4 договору. До моменту підписання кредитного договору відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (далі - УДБО), Тарифами банку, Публічним договором (офертою) АТ «Банк Кредит Дніпро» та іншою інформацією за відповідною банківською послугою, що містяться в УДБО та оприлюднені на офіційному сайті банку та у відділеннях банку.

АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти у вказаній вище сумі, що підтверджується виписками по рахунку (а.с. 87-157).

12 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Кредит Дніпро» (далі клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі фактор) укладено договір факторингу №12/07/23, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно з додатком 1. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває права грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (а.с. 164-170).

Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №12/07/23 від 12 липня 2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №7007 від 18 липня 2019 року на суму 42967,91 грн, яка складається з: 24800,00 грн - залишок простроченого кредиту; 931,91 грн - залишок прострочених відсотків; 17236,00 грн - залишок прострочених комісій (а.с.179-181).

29 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі клієнт) укладено договір факторингу №29/01/24-01, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с. 187-193).

Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №29/01/24-01 від 29 січня 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7007 від 18 липня 2019 року на суму 42967,91 грн, яка складається з: 24800,00 грн - залишок простроченого кредиту; 931,91 грн - залишок прострочених відсотків; 17236,00 грн - залишок прострочених комісій (а.с. 182-184).

Сума заборгованості, її складові, підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 11 липня 2023 року (а.с. 160-163).

Задовольняючи частково позовні вимоги про заборгованість за кредитним договором у розмірі 25731,91 грн, з яких: 24800,00 грн - залишок простроченого кредиту; 931,91 грн - залишок прострочених відсотків, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

У цій частині судове рішення не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Так, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу у розмірі 4500 грн.

Відповідно до п. 1, ч. 1, ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а також зазначений попередній розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати понесені із зверненням позивача за наданням правничої допомоги згідно з договором №16/02/24 від 16.02.2024 року, додатковою угодою до нього №1 від 16.02.2024 та Актом прийому-передачі наданих послуг (додатки № 22-24).

До позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги №16/02/24 від 16.02.2024 року, додаткової угоди до нього №1 від 16.02.2024 та Акт прийому-передачі наданих послуг (додатки №22-24).

Між Товариством (клієнт) та Адвокатом укладено договір про надання правничої допомоги №16/02/24 від 16.02.2024 року, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів (додаток №22 до позовної заяви).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Пунктом 3.4 передбачено, що після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг (додаток №24).

Крім цього, відповідно до п. 3.7. договору клієнт сплачує гонорар не пізніше 30 банківських днів з моменту направлення клієнту рахунку про оплату наданих послуг.

З огляду на вищезазначене, рахунок про оплату наданих послуг може бути направлений клієнту уже після винесення судом рішення та після отримання певного результату (як позитивного, так і негативного), а, отже, і може бути сплачений протягом 30 банківських днів (як в 1 день, так і в 30), що відповідає принципу свободи договору та волевиявленню сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс 19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

Проте, матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку щодо задоволення вимог у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вважає за потрібне стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4500,00 грн.

Вирішуючи питання витрат на правову допомогу при розгляді апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000,00 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу апелянтом було надано:

- довіреність у порядку передоручення від 29.04.2024 року, згідно з якою ОСОБА_2 уповноважив в порядку передоручення Тараненко А.І. представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого Поляков О.В. є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»;

- довіреність від 30.10.2023 року, згідно з якою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» в особі директора Полякова О.В. уповноважило адвоката Тараненка А.І. бути представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І.

Проте, суду апеляційної інстанції не було надано ні акту прийому-передачі наданих послуг, ні акту виконаних робіт у зв`язку з чим неможливо встановити обсяг наданих послуг і виконаних робіт адвокатом та їх вартості.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Що стосується стягнення судового збору, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі просив стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн.

З заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року вбачається, що судом було вирішено питання стосовно розподілу судових витрат та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з пункту 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 1, ч. 1, ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року в справі №761/27177/14-ц (провадження №61-17058св19) зазначено, що: у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Отже, з огляду на те, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду щодо розподілу судових витрат немає.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» був сплачений судовий збір при зверненні з апеляційної скаргою, апеляційний суд звертає увагу, що апелянт має звернутися із заявою про повернення судового збору, відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення в частині відмови щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення нового судового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4500,00 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року скасувати в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» () витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 4500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: