Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Пустовіт О.Г., за участю секретаря судового засідання Голуб О.В., за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради про встановлення факту спільного проживання на день смерті,-

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2024 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт його постійного спільного проживання з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2020 року до дня її смерті.

В обґрунтування заяви вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді окремої квартири за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 080080002, що розташована на території Запорізької сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, які належали померлій на праві одноособової приватної власності. ОСОБА_2 за життя складено заповіт відповідно до якого своє майно вона заповіла своїм дітям, а саме синові ОСОБА_1 - квартиру та доньці ОСОБА_3 , яка постійно мешкає на тимчасово окупованій території в м. Макеєвка Донецької області, спадщину, у вигляді земельної ділянки, яка після смерті матері не прийняла спадщину і не збирається оскільки не може виїхати з тимчасово окупованої території України у місто Кривий Ріг.

На день своєї смерті мати була постійно зареєстрована і проживала в належній їйь квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була пенсіонеркою, з 2018 року вона постійно стала скаржитись на здоров`я і слабкість, тому заявник до 2020 року один раз на день приходив до матері додому, надавав їй необхідну допомогу по господарству. З часом стан здоров`я матері погіршився і вона стала потребувати постійної сторонньої допомоги, через що з 2020 року і до дня її смерті заявник ОСОБА_1 постійно проживав з матір`ю. Після смерті матері звернувся до нотаріуса для оформлення правовстановлюючих документів на спадщину, але в оформленні заяви про прийняття спадщини було відмовлено, через пропуск встановленого законом строку для подання такої заяви та відсутність документального підтвердження спільного проживання з матір`ю на день її смерті, адже місце реєстрації проживання у них різне. У зв`язку з цим, заявник звертається до суду.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, подану заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Від представника Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Симоненко Оксани Вікторівни на адресу суду надійшло клопотання у якому вона просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, з урахуванням зібраних доказів.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про задоволення заявлених вимог з таких підстав.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 долученою до матеріалів справи.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 589 виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), копія якого наявна у матеріалах справи, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 323 від 06 квітня 2024 року, виданого КНП Криворізька міська лікарня № 16 КМР, ОСОБА_2 померла внаслідок захворювання гострої серцевої недостатності та генералізованого атеросклерозу.

Відповідно до копії заповіту від 28 грудня 2009 року, складеного ОСОБА_2 , засвідченого нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., зареєстрованого у реєстрі за № 2766, частину спадкового майна ОСОБА_2 заповіла заявнику ОСОБА_1 , а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. від 17 жовтня 2024 року № 3125 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало померлій ОСОБА_2 матері заявника у зв`язку із тим, що він пропустив строк прийняття спадщини та документально не підтверджує факт сумісного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно Акту № б/н від 17 жовтня 2024 року, який складений мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_2 та посвідчений керуючим ОСББ «Зарічний-44» у квартирі квартирі АДРЕСА_3 за вище вказаною адресою дійсно постійно проживав ОСОБА_1 з 2020 року з матір`ю ОСОБА_2 , яка була власником квартири.

Відповідно до ст.ст.1216,1218,1220, 1221 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.ч.1, 3ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно дост.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно дост.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, за результатами розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 і після смерті якої залишилось майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що факт постійного проживання заявника на день смерті своєї матері підтверджується наданими суду доказами, тому є всі правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, з метою оформлення спадкових прав заявника.

Згідно ч.7ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1220,1221,1261,1268,1270 ЦК України, ст.ст.4,12,13,76-83,265,315,319,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради про встановлення факту спільного проживання на день смерті - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, , місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України повний текст рішення складено 12 грудня 2024 року та підписано без проголошення.

Суддя: О. Г. Пустовіт