КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3520/2024
справа №752/3350/14-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Чернецької Ганни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Фролова М.О.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 1963 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були власниками 1/2 частини будинковолодіння (по 1/4 кожен), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З 1988 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали право власності на іншу 1/2 частину вказаного будинковолодіння.

20 серпня 1949 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 укладено шлюб, від якого мають двоє дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після чого його спадкоємці отримали у спадок 1/2 частину вищевказаного будинку, а саме: дружина ОСОБА_9 - 2/8 частини, донька ОСОБА_8 - 1/8 частину будинку та ОСОБА_10 - 1/8 частину.

02 жовтня 1997 року ОСОБА_10 подарував 1/8 частину будинковолодіння ОСОБА_8 на підставі договору дарування, зареєстрованого у реєстрі під номером 3905 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горяйновою Т.К.

До своєї смерті ОСОБА_9 тяжко хворіла і потребувала постійного піклування. В останні роки перед смертю вона не могла самостійно пересуватись, а тому їй була необхідна стороння допомога. У зв`язку із станом здоров`я та необхідністю постійної присутності, позивачка взяла свою матір на проживання до себе, де постійно за нею наглядала.

З 1991 року і до моменту смерті ОСОБА_9 проживала із своєю донькою ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , після смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло 2/8 частини вказаного майна.

Інша донька, ОСОБА_8 , не претендувала на спадкове майно, тому до нотаріальної контори не зверталась.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 . До складу її спадщини увійшло 2/8 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом після її смерті був чоловік, ОСОБА_11 , який прийняв спадщину та отримав у власність 2/8 частини будинковолодіння, що належали його дружині.

Вступивши у спадщину після смерті своєї матері, позивачка протягом тривалого часу не зверталась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки займалась доглядом за своїм хворим чоловіком ОСОБА_12 , який так само як і мати, потребував догляду та сторонньої допомоги.

У лютому 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати за нею право власності на 2/8 частини будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 2/8 частини будинковолодіння, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Чернецькою Г.М., яка діє в інтересах особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що 23 січня 2016 року батько скаржника - ОСОБА_11 заповів скаржнику все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

На час посвідчення заповіту нині покійний батько скаржника був власником 2/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , спадщини ОСОБА_8 , яку вона фактично прийняла після смерті матері - ОСОБА_9 , оскільки проживала та була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем, але на момент смерті не оформила своїх спадкових прав. Також батьку скаржника належала 1/4 частина цього ж будинку, яку він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_8 .

Тобто, на час смерті батька скаржника - ОСОБА_11 останньому належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Інші 1/2 частина будинку з господарськими будівлями та спорудами належала дітям ОСОБА_5 , який був рідним братом ОСОБА_13 (батька ОСОБА_6 ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько скаржника помер. 26 листопада 2016 року скаржник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Разом з цим, брат скаржника - ОСОБА_15 , не погоджуючись із волею батька щодо спадкового майна, подав позов про визнання заповіту недійсним. У травні 2022 року набрала законної сили ухвала суду про залишення без розгляду цього позову.

Вказує, що в подальшому під час оформлення спадщини стало відомо, що у реєстрі нерухомого майна на спірний будинок існує 2 розділи.

Вказує, що ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_8 (дружини ОСОБА_11 ). На час розгляду справи №752/3350/14-ц Дванадцятою Київською нотаріальною конторою вже була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_8 (№ витягу 39039600).

Отже, на момент розгляду справи позивачу ОСОБА_2 було достеменно відомо, що чоловік її померлої рідної сестри ОСОБА_8 ОСОБА_11 оформлює спадщину після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стверджує, що дану обставину свідомо позивачка не повідомила в суді, не визначила статус чоловіка померлої сестри як відповідача у справі в позовній заяві, а вказала його невірні особисті дані, не клопотала перед судом про витребування інформації чи не оформлялась спадщина після її померлої мами, тому на той час живий ОСОБА_11 оформив 2/8 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки його померла дружина фактично прийняла спадщину після своєї матері - ОСОБА_9 , однак не встигла її оформити.

Стверджує, що суд, не впевнившись у тому, чи оформлена спадщина на 2/8 частини домоволодіння, що залишились після смерті ОСОБА_16 , визнав право власності в порядку спадкування за ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_2 спочатку мала би звернутись до суду про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, оскільки після смерті її матері пройшло вже 4 роки.

Зазначає, що посилання ОСОБА_2 на те, що вона проживала разом із своєю покійною матір`ю не відповідає дійсності. ОСОБА_2 на час звернення до суду не була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_11 був зареєстрований за вказаною адресою з 1988 року та проживав разом з тещею ОСОБА_9 , дружиною ОСОБА_8 та сином ОСОБА_17 .

Зазначає, що ОСОБА_9 певний час протягом 2005-2007 року проживала у своєї доньки біля Ботанічного саду, однак останні роки свого життя ОСОБА_9 проживала разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , мала свою кімнату у будинку АДРЕСА_2 .

Звертає увагу, що позивачка подала на реєстрацію свого права власності 2/8 від загальної площі будинку АДРЕСА_1 №6 - 208,3 кв.м, хоча узаконено лише 56,6 кв.м цього будинку.

Державний реєстратор Музиченко О.В., виконуючи оскаржуване судове рішення, враховуючи, що всі частки домоволодіння були розподілені між співвласниками, не могла оформити право власності ОСОБА_2 , відтак незаконно відкрила новий розділ на той же будинок і оформила за ОСОБА_2 ті частки, які вже на той час були оформлені за ОСОБА_11 , узаконивши при цьому неузаконені приміщення, внаслідок чого будинок з 57 кв.м став 200 кв.м.

Зазначає, що ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_8 (дружина ОСОБА_11 ). На час розгляду справи №752/3350/14-ц Дванадцятою київською нотаріальною конторою вже була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_8 . Відтак, на момент розгляду справи позивачці було відомо, що чоловік померлої рідної сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_11 оформлює спадщину після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивуючи наведеним, просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, який у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чернецька Г.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Софіщенко В.А., а також третя особа ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 прийняла у спадщину 2/8 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі частини 2 статті 1268 ЦК України, яка належить позивачці з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на таке.

Частиною 1 статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно положення статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З матеріалів справи установлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Московської районної Ради депутатів трудящих від 08 червня 1963 року ОСОБА_19 надано дозвіл внести зміни у свідоцтво на право власності, а саме: зареєструвати двохкімнатний будинок АДРЕСА_1 , який складається з 5 житлових кімнат, згідно проведених переобладнань (том 1 а.с. 98).

Відповідно до даних договору дарування від 13 липня 1963 року ОСОБА_20 подарував ОСОБА_5 та ОСОБА_6 1/2 частину домоволодіння, тобто по 1/4 частині, що знаходиться у АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 100-101).

Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом №5889 від 09 березня 1965 року єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_20 є його дружина ОСОБА_7 . До складу спадкового майна входить 1/4 жилого будинку з прилеглими до нього надвірними спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 104).

09 березня 1965 року нотаріусом Київської Одинадцятої Державної нотаріальної контори ОСОБА_7 видано свідоцтво на право власності на частину в спільному майні подружжя, відповідно до якого 1/4 частина житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 (том 1 а.с. 112).

Згідно даних свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 в рівних частках є кожен із синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (том 1 а.с. 119).

Відповідно до даних свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 уклав шлюб із ОСОБА_9 (том 1 а. с. 7-8).

ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що підтверджується даними свідоцтва про народження (том 1 а.с. 8).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , є: дружина ОСОБА_9 - 2/8 частини житлового будинку (в тому числі 1/8 частина будинку у зв`язку із відмовою ОСОБА_2 ) і донька - ОСОБА_8 - 1/8 частина будинку. Вказано, що на 1/8 частину житлового будинку свідоцтво про право на спадщину ще не видано (а. с. 129).

10 листопада 1989 року нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно даних якого ОСОБА_10 є власником 1/8 частини житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с. 131)

02 жовтня 1997 року ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_8 прийняла у дар 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 191).

Згідно даних свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с. 6).

05 червня 2014 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори посвідчено, що спадкоємцем вказаного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її чоловік ОСОБА_11 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій: 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 1/8 частина на підставі договору дарування частини житлового будинку (том 2 а.с. 74, 122).

29 листопада 2014 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори посвідчено, що спадкоємцем вказаного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 є її чоловік ОСОБА_11 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з 2/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали матері померлої ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданого 21 жовтня 1989 року, спадкоємицею якої була дочка ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (том 2 а.с. 77).

Скаржник у справі є сином ОСОБА_11 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_2 (том 2 а.с. 83).

Відповідно до заповіту від 23 січня 2016 року ОСОБА_11 все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого в воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що матиме право заповів ОСОБА_1 (том 2 а.с.73).

Відповідно до даних інформації довідки №ПБ-2014 №3728 від 07 травня 2014 року виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації, згідно даними Бюро, житловий будинок АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрований за:

2/8 - ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 21 жовтня 1989 року, №9н-1791, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 10 листопада 1989 року;

1/8 - ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 21 жовтня 1989 року, № 9н-1791, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 10 листопада 1989 року;

1/8 - ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого Горяйновою Т.К., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 жовтня 1997 року, № 3905, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 14 жовтня 1997 року;

1/2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 2-ю Київською державною нотаріальною конторою 16 листопада 2002 року, № 3-2985, зареєстрованого КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 15 квітня 2003 року (том 2 а.с.85).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на те, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і ця обставина унеможливила отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері в нотаріальному порядку.

Апеляційний суд зазначає, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У цій справі позивачкою позов пред`явлено до відповідача Київської міської ради.

Проте із наданих скаржником документів убачається, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 .

При цьому, 29 листопада 2014 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори посвідчено, що спадкоємцем вказаного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_8 є її чоловік ОСОБА_11 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з 2/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали матері померлої ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданого 21 жовтня 1989 року, спадкоємицею якої була дочка ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (том 2 а.с. 77).

Таким чином, за обставин цієї справи відповідачем мав би бути залучений до участі у справі ОСОБА_11 , проте суд першої інстанції вирішив спір, не установивши належний суб`єктний склад учасників справи.

Установлено також, що скаржник у цій справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відтак уважається особою, питання про права та інтереси якої вирішив суд.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Чернецької Ганни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 грудня 2024 року

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова