Ухвала

15 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 757/36356/23-ц

провадження № 61-10790ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна установа «Київський слідчий ізолятор», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок тримання в нелюдських умовах, що принижують гідність особи,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд»

Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну

скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу

(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга подана на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Право на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 26 червня 2024 року Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа має суспільний інтерес та виняткове значення для усього суспільства.

Доводи касаційної скарги свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для розгляду справи судом касаційної інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України вказуючи, що у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та права особи, до якої застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з розміщенням у камері, площа якої менша 2,5 квадратного метра.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень

пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга подана у визначений законодавством строк та оформлена відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, зокрема містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

З огляду на викладене касаційний суд доходить висновку про відкриття касаційного провадження та витребування матеріалів справи.

Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року.

Так, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Верховний Суд виходить із того, що клопотання (заява) про зупинення виконання (дії) судових рішень має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судових рішень, підтверджені доказами.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках (пункт 1

частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Касаційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні

клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду

від 26 червня 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку, оскільки заявником не надано доказів звернення ОСОБА_1 із заявою про виконання рішення до Державної казначейської служби України.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року.

Витребувати з Печерського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 757/36356/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна установа «Київський слідчий ізолятор», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок тримання в нелюдських умовах, що принижують гідність особи.

Роз`яснити учасникам справи право подати до суду касаційної інстанції з додержанням вимог статті 395 ЦПК України відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття касаційного провадження.

Відмовити Міністерству юстиції України у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Київскього апеляційного суду від 26 червня 2024 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська