Справа № 463/7830/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/1234/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 18 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,-

В С Т А Н О В И В:

07.09.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 29524-01/2022 від 30.01.2022 року у розмірі 45390,0 гривень, з яких: 15000,0 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 30390,0 гривень - заборгованість за відсотками.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 30.01.2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 29524-01/2022. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 31.03.2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає у ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 29524-01/2022 від 30.01.2022 року у розмірі 45390,0 гривень, з яких: 15000,0 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30390,0 гривень - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 31.01.2023 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Всупереч умов кредитного договору відповідач у справі неналежним чином виконує свої зобов`язання позичальника, останній не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Як новий кредитор у зобов`язанні дану суму просив стягнути в примусовому порядку.

Оскаржуваним рішенням позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 29524-01/2022 від 30.01.2022 року у загальному розмірі 26250,0 гривень (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1552,21 гривень.

19.04.2024 рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції покликається на те, що письмова форма договору внаслідок його реального характеру є підтвердженням отримання грошових коштів за кредитним договором і саме на позичальника закон покладає обов`язок доказування протилежного. Проте, з таким твердженням не можна погодитися. В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості позивач покликається на укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 договір про надання фінансового кредиту №29524-01/2022 від 30.01.2022 року. Статтями 1046, 1047, 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитний договір набирає чинності з моменту передання грошей. Відтак, саме позивач повинен довести передання ОСОБА_1 грошей за кредитним договором. Жодних доказів передавання йому грошей позивачем не надано. Відтак, письмова форма кредитного договору не є підтвердженням отримання грошових коштів за таким договором та таке твердження не відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047, 1054 Цивільного кодексу України. Також суд зазначив про те, що відповідач не надав жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення кредитного договору в електронному виді та накладення на них будь-якого іншого підпису, внаслідок чого відхилив усі його аргументи, наведені в заперечення позовних вимог. Крім того, у зв`язку з неодноразовими телефонними дзвінками з вимогами про повернення коштів за ніби-то борговими зобов`язаннями, 14.06.2023 року він звернувся до Львівського районного управління поліції №2. Львівським районним управлінням поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області листом №2196/40/01/06-23 від 21.06.2023 року його повідомлено, що його звернення щодо неправомірних дзвінків розглянуто та скеровано відповідне повідомлення керівнику «Інвеструм» та «Містеркеш» щодо припинення телефонних дзвінків. Відтак звернення до правоохоронного органу та обізнаність позивача щодо вчинення правопорушення є належними і допустимими доказами у даній справі. Вважає, що вказані вище докази, а саме звернення до правоохоронних органів щодо неукладення ним кредитного договору, а також відсутність належних та допустимих доказів передання йому коштів за кредитним договором підтверджують неукладення ним кредитного договору та відсутність зобов`язань перед позивачем.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

13.05.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (.1 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України дійсність договору факторингу презюмується.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Цим же законом визначені особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що 30.01.2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 29524-01/2022. Сторони договору домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 28.02.2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту з розрахунку 2.50% на добу.

Кредитний договір № 29524-01/2022 укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора, про що зазначено в такому договорі (пункт 6.1), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписанням цього договору клієнт надав згоду на те, щоб графік платежів розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці товариства www.zekredit.com.ua. Також в даному договорі зазначається про вид зобов`язання, сукупна вартість кредиту, база нарахування та її розмір, а також порядок повернення кредиту (а.с.7-8).

31 січня 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, згідно якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № 29524-01/2022.

Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31.01.2023 року (а.с.25) та відповідного розрахунку заборгованості (а.с.16), станом на 31.01.2023 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 29524-01/2022 становить 45390,0 гривень, з яких: 15000,0 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 30390,0 гривень - заборгованість за відсотками.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредиту в розмірі 26250,0 грн, з яких 15000,0 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11250,0 грн - нараховані відсотки (сума відсотків за користування кредитом судом розрахована за 30 днів, виходячи з ставки 2,5%, що становить 375,0 грн в день), районний суд виходив з того, що до позивача як нового кредитора перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 29524-01/2022; відповідач належним чином не виконував умови договору; умовами укладеного між сторонами договору визначено строк кредитування, що становить 30 днів. Відтак, в межах строку кредитування відповідач повинен був повернути кредит та сплатити відсотки, і саме в межах цих строків може відбуватись нарахування відсотків за користування кредитом, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за кредитним договором безпосередньо до моменту переходу права вимоги, що не відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Доводи скарги ОСОБА_1 , що відсутність належних доказів передання йому коштів за кредитним договором та його звернення до правоохоронних органів свідчить про неукладення ним кредитного договору, а відтак відсутність зобов`язань перед позивачем, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення, та вимог закону, без додаткового дублювання.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 21 жовтня 2024 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра