ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 709/1716/23
Номер провадження: 22-ц/819/360/24
Головуючий у першій інстанції Сікора О.О.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Радченка С.В.

Склярської І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Різник Юрій Сергійович, на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року за клопотанням позивача у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості первісного відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замінено на належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану в АДРЕСА_1 .

Цивільну справу № 709/1716/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано до Великоолександрівського районного суду Херсонської області за підсудністю.

Ухвала, зокрема, мотивована тим, що в клопотанні про заміну первісного відповідача на належного позивач вказує адресу відповідача АДРЕСА_2 , проте з копії паспорта громадянина України, доданої до клопотання вбачається, що зазначена в клопотанні адреса не є місцем реєстрації ОСОБА_1 , а з відповіді на запит Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в с. Гаврилівка Бериславського району Херсонської області.

Враховуючи правила загальної підсудності та те, що Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 № 566/0/15-23 змінила територіальну підсудність справ Бериславського районного суду Херсонської області на Великоолександрівський районний суд Херсонської області, суд дійшов висновку, що цивільну справу №709/1716/23 необхідно передати до Великоолександрівського районного суду Херсонської області за підсудністю.

Постановою від 18 липня 2024 року Черкаський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діяв адвокат Різник Ю.С., залишив без задоволення, а ухвалу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року залишив без змін.

10 квітня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області відкрив провадження у справі, про що постановив відповідну ухвалу.

Ухвалою від 06 серпня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області передав справу на розгляд Нововоронцовського районного суду Херсонської області за встановленою нормами ЦПК України територіальною підсудністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Різник Юрій Сергійович, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким передати справу до Соснівського районного суду міста Черкаси за її підсудністю.

Доводи скарги мотивовано тим, що при визначенні територіальної підсудності справи як Чорнобаївським районним судом Черкаської області, так і Великоолександрівським районним судом Херсонської області не враховано ту обставину, що вона, відповідачка, відповідно до довідки від 02.06.2022року №7102- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи має фактичне місце проживання/перебування в АДРЕСА_2 , тому цивільна справа, порушена за позовною заявою ОСОБА_2 , на підставі положень частини першої статті 27 ЦПК України та з врахуванням приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підлягає розгляду Соснівським районним судом міста Черкаси.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (стаття 27 ЦПК України).

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За загальним правилом територіальної підсудності суд є наближеним до місця знаходження відповідача, тобто тієї сторони у спорі, яка презюмується неправою. Правило підсудності за місцем знаходження відповідача стосовно доступності правосуддя є зручним саме для нього, а не для особи, яка звертається до суду за захистом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування це- право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування це- житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання це- житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуг и.

Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлюються Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, яка набрала чинності 14 березня 2022 року.

У пункті 4 вказаного Порядку передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.

Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27, частин першої -п`ятої статті 28 ЦПК України, якою визначена підсудність справ за вибором позивача, імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

До таких висновків щодо застосування норм процесуального права при визначенні територіальної юрисдикції (підсудності) цивільної справи дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, виклавши їх у постанові від 24.06.2024 року у справі №554/7669/21. При цьому Верховний Суд відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 28 ЦПК України, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2022 року у справі № 556/1395/21 (провадження № 61-3887св220), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного від 12 лютого 2020 року у справі № 161/1246/18 (провадження № 61-35403св18) щодо визначення підсудності за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Первісно, вирішуючи питання щодо територіальної юрисдикціі (підсудності) справи, суд першої інстанції, а саме: Чорнобаївський районний суд Черкаської області, встановив, що згідно з паспортом зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 02.04.2007року є АДРЕСА_3 (а. с. 57).

Наведена інформація підтверджена отриманою судом відповіддю №454552 від 19.02.2024року із Єдиного державного демографічного реєстру, єдиною відмінністю інформації в якому щодо адреси реєстрації відповідачки є віднесення с.Гаврилівки до Бериславського району Херсонської області та зміна назви вулиці, на якій розташований будинок, на Дніпровську (а. с. 60).

Такі розбіжності у відомостях щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки сталися в результаті того, що постановою Верховної Ради України «Про утворення і ліквідацію районів» від 17.07.2020року №807-ІХ було ліквідовано як Бериславський, так і Нововоронцовський райони і утворений Бериславський район з адміністративним центром у м.Бериславі, до складу якого входить Нововоронцовська селищна територіальна громада.

Разом з тим, Законом України «Про внесення зміни до пункту 3-1 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо територіальної юрисдикції місцевих судів на території України до прийняття закону щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів » передбачено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX".

Таким чином, незважаючи на те, що Нововоронцовський район Херсонської області ліквідовано та на час звернення позивача до суду з цим позовом с.Гаврилівку віднесено до Бериславського району Херсонської області, саме Нововоронцовський районний суд (а не Великоолександрівський як визначений рішенням Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 №566/15-23 для розгляду справ, що підсудні Бериславському районному суду) здійснює повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів».

Відповідно до вимог частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 536/1267/18 (провадження № 61-1182св19).

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідно до положень частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а за частиною другою вказаної норми процесуального права винятком із цього правила є лише випадок, коли справа стала підсудною іншому суду в процесі розгляду справи, в той час як зареєстрованим місцем проживання відповідачки з 2007 року є територія, віднесена до територіальної юрисдикції Нововоронцовського районного суду Херсонської області, який ухвалою від 16 вересня 2024 року відкрив провадження у справі, колегія суддів зробила висновок про те, що оскаржувана ухвала по своїй суті відповідає вимогам закону щодо підсудності справи та не вбачає підстав для її скасування.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ця справа підсудна Соснівському районного суду м.Черкаси на тій підставі, що місцем фактичного проживання та перебування ОСОБА_1 з 02.06.2022 року і по сьогоднійшній день є квартира АДРЕСА_4 . Скаржник вважає, що саме до Соснівського райнного суду м.Черкаси Великоолександрівський районний суд Херсонської області і повинен був передати справу для розгляду за правилом територіальної юрисдикції.

На підтвердження факту проживання (перебування) відповідачки за наведеною вище адресою скаржник надав довідку №7102-, видану посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 02.06.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а. с.87).

Із змісту цієї довідки встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в с.Гаврилівка Нововоронцовського району Херсонської області. Її зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_1 , а фактичним місцем проживання/ перебування є: АДРЕСА_2 .

Інформація про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за фактичним місцем проживання відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, яка набрала чинності 14 березня 2022 року, у вказаній довідці відсутня.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування),декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Посадова особа органу реєстрації вносить відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до реєстру територіальної громади відповідно до Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 та формує інформацію про реєстрацію місця проживання (перебування) особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 (пункт 46 Порядку).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

За приписами пункту 5-1 частини першої статті 7 зазначеного Закону, до Єдиного державного демографічного реєстру вносяться відомості, зокрема про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи, а відповідно до положень частини першої статті 10 Закону розпорядник Реєстру в межах повноважень, визначених цим Законом та Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", має право отримувати інформацію з реєстрів територіальних громад.

В той же час, відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Ця довідка формується та видається структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), а у період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, внутрішньо переміщена особа для отримання довідки може звернутися до уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважена особа територіальної громади / центру надання адміністративних послуг).

Довідка, серед іншого, містить відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

При цьому відомості про адресу та дату поточного задекларованого/зареєстрованого місця проживання внутрішньо переміщеної особи отримуються/підтверджуютьс я із Єдиного державного демографічного реєстру (пункти 1, 2, 2-1, 3 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 з послідуючими змінами та доповненнями).

Отже, надана відповідачкою довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не містить інформації про те, що фактичне місце проживання останньої в АДРЕСА_2 є її поточним зареєстрованим/задекларованим місцем проживання/перебування, а навпаки-підтверджує, що станом на серпень 2022 року ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 , як про це зазначено у отриманій судом 19.02.2024 року відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, що виключає можливість розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості Соснівським районним судом міста Черкаси, виходячи з положень загальних правил підсудності визначених нормами частини першої статті 27 ЦПК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення Великоолександрівським районним судом Херсонської області територіальної юрисдикції справи не ґрунтуються на законі та належних і достатніх доказах та як такі, що висновків суду в цій частині не спростовують, підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Різник Юрій Сергійович, залишити без задоволення, а ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2024 року-без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді: С.В.Радченко

І.В.Склярська