ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2024 року

м. Харків

справа № 645/2798/24

провадження № 22-ц/818/3674/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Волобуєва О.О.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Железняк Лариса Вячеславівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року у складі судді Алтухової О.Ю., -

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви зазначено, що з грудня 1981 року мати заявниці ОСОБА_3 проживала у цивільному шлюбі з батьком заявниці ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 народила від ОСОБА_2 доньку ОСОБА_1 . У свідоцтві про народження доньки, за вказівкою моєї матері вказано, що батьком є « ОСОБА_4 ». Фамілію вказала свою « ОСОБА_5 ». Записи про батька доньки у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Після народження заявниці її мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 до травня 2013 проживали однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 . А 29 травня 2013 року ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми зареєструвалися та проживали у квартирі батька ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 576 від 21.03.2021 особовий рахунок по кв. АДРЕСА_3 відкрито на ОСОБА_6 , в квартирі зареєстровані син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онука ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та правнуки. За час життя у цивільному шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не встигли подати заяву про визнання його батьком дитини. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданого 04.10.2023.

Із самого народження заявниці та по день смерті ОСОБА_7 , вони проживали разом однією сім`єю, він виконував усі обов`язки батька до неї як до рідної дитини передбачені сімейним законодавством. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , що належала померлому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.01,2000р. та договору довічного утримання від 11,02.2004. ОСОБА_1 вважає себе спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 . Тому, у встановлений законом шестимісячний строк після смерті останнього, вона звернулася до Приватного нотаріуса Железняк Л.В. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі виданого 13.02.2024 № 75804617. Однак, приватний нотаріус Железняк Л.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з не підтвердженням родинного зв`язку з спадкодавцем. Встановлення факту батьківства необхідно заявниці для внесення відповідних змін до актового запису про народження, а також для подальшого оформлення спадкових прав.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що жоден з досліджених судом доказів ні окремо, ні в їх взаємозв`язку не може підтвердити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до заявниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Висновок суду про недоведеність позовних вимог спростовується даними долучених до матеріалів справи доказів та показаннями допитаних в суді свідків. 29 травня 2013р., ОСОБА_1 разом з дітьмі зареєструвалися та проживали у квартирі батька ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , як онука ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та правнуки. При реєстрації у зазначену квартиру необхідно було отримати дозвіл у опікунській раді, при отримані якого ОСОБА_2 , повідомив та підтвердив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його донькою, що відображено у довідці з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 576 від 21.03.2021. Також, усі зазначені обставини були підтвердженні показаннями свідків та сімейними фото.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати у зміні його мотивувальної або резолютивної частини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з державного реєстру цивільних справ громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька батьками ОСОБА_1 зазначені мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_8 (а.с. 5).

Батьки ОСОБА_1 не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно довідки № 576 від 21.03.2022 з місця проживання про склад сім`ї та прописку ОСОБА_1 проживає і постійно прописана за адресою АДРЕСА_2 . Особовий рахунок відкрито та ОСОБА_6 .

Члени сім`ї зареєстровані у квартирі зазначені ОСОБА_2 - син, ОСОБА_1 онука, та правнуки (а.с. 7).

Також, матеріали справи містять копії наступних документів: паспорту та РНОКПП заявниці, фотокопію паспорту ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2024 року; копію свідоцтва про право власності на житло від 28.01.2000 року, на квартиру АДРЕСА_3 ; копію договору довічного утримання від 11.02.2004 року, дві фотокартки.

Також, судом витребувано та досліджено копії матеріалів спадкової справи № 6/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які повідомили про те, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 , але «не записав дитину на себе» через те, що мав судимість.

Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

В силу частин першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Як передбачено статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України .

Згідно з частиною першою статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Із положень частини першої статті 135 СК України слідує, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, і за життя з якої-небудь причини не подав до органів РАЦСу заяву про добровільне визнання свого батьківства, суд за заявою зацікавлених осіб згідно ст. 130 Сімейного кодексу може встановити факт батьківства цієї людини.

Однак, заява про встановлення батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено за вказівкою матері («зі слів матері») у відповідності зі ст. 135 Сімейного кодексу. Відсутність даних про те, чи було зроблено запис про батька дитини за вказівкою матері виключає можливість задоволення заяви про встановлення факту батьківства така позиція висловлена Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 0707.2021 р. у справі № 336/1357/16-ц.

Оскільки в даній категорії справ відсутній спір про право, розгляд таких справ здійснюється за правилами окремого провадження: заявник подає до суду заяву про встановлення факту батьківства і надає всі можливі докази. І якщо суд визнає їх достатніми батьківство вважається встановленим. При цьому слід врахувати, що право на звернення до суду з відповідною заявою не обмежена позовною давністю.

Із заявою про встановлення факту батьківства вправі звернутися: мати, опікун, піклувальник дитини, особа, яка утримує та виховує дитину, а також сама дитина, яка досягла повноліття. При цьому заява до суду подається за місцем проживання заявника відповідно до норм ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу. Зацікавленими особами (як другою стороною у справах окремого провадження) можуть виступати органи опіки та піклування, органи РАЦС, органи державної влади та інші особи, залежно від мети встановлення факту батьківства (наприклад, дружина померлого, його діти, інші спадкоємці).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 235 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, предметом розгляду даної справи є встановлення юридичного факту , факту батьківства, який необхідний заявнику для подальшого оформлення спадщини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заінтересованими особами під час розгляду справ про встановлення фактів можуть бути особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від мети факту, що підлягає встановленню; організації та установи, які згідно із законом мали б засвідчити той чи інший юридичний факт, але з тих чи інших причин своєчасно цього не зробили і така можливість втрачена; організації та установи, у яких заявник реалізуватиме рішення про встановлення юридичного факту.

До заінтересованих осіб віднесені ті, які беруть участь у справі і мають у ній матеріально-правову або державну чи громадську заінтересованість. Для них характерна юридична заінтересованість у справі. Однак, аналіз ст.293, 294 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що поняття заінтересованих осіб в окремому провадженні обмежено за змістом. Заінтересованими будуть лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , зацікавленою особою у спірних правовідносинах зазначено приватного нотаріуса Харківського міського округу Железняк Ларису Вячеславівну, а не інших спадкоємців, або територіальну громаду м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Проте суд на зазначене уваги не звернув та вирішив справу щодо неналежної зацікавленої особи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні. У задоволені заяви ОСОБА_1 належить відмовити з мотивів викладених в цій постанові.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374,376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2024 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2024 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук