Провадження № 2/357/2449/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( ЗАОЧНЕ )

15 травня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Кононюка П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»» до ОСОБА_1 , про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

20.12.2023 представник позивача, адвокат Білий Віталій Сергійович, звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 22.12.2023, мотивуючи тим, що 14.08.2023 в с. Старі Безрадичі сталося ДТП за участю автомобіля Кіа, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Фіат, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Постановою Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2023 (справа №372/3907/23) відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, оскільки ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2023 (справа №372/3906/23) встановлено, що під час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. 25.06.2023 мж ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлених полісом №215353986.На підставі заяви потерпілої особи, полісу, вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «СК «Уніка» було складено страховий акт №00355451 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 54319,02 грн, які були перераховані згідно платіжного доручення №114486 від 27.09.2023. Відповідно до абзацу «в» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він, зокрема, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2023 (справа №372/3906/23) встановлено, що під час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому, саме відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу в розмірі 54319,02 грн. Тому, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 54319,02 грн, судовий збір в розмірі 2684,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

10.01.2024, суддею Святошинського районного суду міста Києва, відповідно до ст. 31 ЦПК України, справу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

12.03.2024, справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю та 13.03.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Представник позивача, адвокат Білий Віталій Сергійович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у відсутності представника товариства, позовні вимоги підтримує та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 14.08.2023 о 18 год. 30 хв. в с.Старі Безрадичі по вул. Першотравнева водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом КІА СЕЕD, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат 2.53%о, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем FIAT DUKATO д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями, ОСОБА_1 порушив п.12.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась за участю автомобіля КІА СЕЕD, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою НПУ №129081 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 35-38).

31.08.2023 постановою Обухівського районного суду Київської області у справі №372/3906/23, яка набрала законної сили 11.09.2023 (а.с. 42-44), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51000,00 грн.

31.08.2023 постановою Обухівського районного суду Київської області у справі №372/3907/23, яка набрала законної сили 11.09.2023 (а.с. 42-44), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 130 та ст. 124 КУпАП набрали законної сили, а отже, ОСОБА_1 , відповідно до положень ст. 1188 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 .

Встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА»» та ОСОБА_4 (власником ТЗ) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №ЕР/215353986 (а.с. 45), згідно якого було застраховано автомобіль КІА СЕЕD, д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума визначена в розмірі 160 000,00 гривень, франшиза 0,00 гривень.

Також встановлено, що автомобіль марки FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12), та на підставі довіреності від 22.09.2021 останній уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розпоряджатися та експлуатувати автомобіль FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 13).

15.08.2023 потерпілий повідомив страхову компанію ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА»» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 14.08.2023 в с. Старі Безрадичі по вул. Першотравнева, під час якої автомобіль FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження та подав заяву про виплату страхового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №ЕР/215353986 чинного на дату ДТП (а.с. 10-11).

Згідно умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, визначений на підставі звіту №51740 від 24.08.2023, протоколу огляду транспортного засобу, ремонтної калькуляції № від 24.08.2023 та страхового акту№00355451(а.с. 9, 14-27, 28-29, 30-34) та складає 54319,02 грн.

Також, відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, враховуючи розмір франшизи (0,00 грн.), страхову суму та на підставі страхового акту №ЕР/215353986 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА»» здійснило виплату страхового відшкодування, згідно полісу страхування №ЕР/215353986, ОСОБА_5 на її рахунок відкритий у АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 54319,02 грн, що підтверджується платіжним дорученням №114586 від 27.09.2023 (а.с. 8).

Тобто, враховуючи вищезазначене, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА»» визнала зазначене ДТП страховим випадком, виплатило кошти власнику пошкодженого автомобіля та звернулось до суду з вказаним позовом з вимогами щодо відшкодування за рахунок відповідача в порядку регресу виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 54319,02 грн, що підтверджено відповідним платіжним документом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до п.п. 9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Як передбачено п. 38.1, п.п (в) 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Оскільки, відповідач, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, вжив алкоголь, тобто перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується постановою (а.с. 42-44), а позивач виплативши на користь потерпілого ОСОБА_5 спричинену пошкодженням належного їй автомобілю шкоду, згідно платіжного доручення №114586 від 27.09.2023, останній набув право регресу до відповідача, з вини якого сталася вищевказана ДТП.

Аналізуючи зазначені норми, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 54319,02грн в порядку регресу з відповідача, який на момент ДТП керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та своїми діями завдав матеріальних збитків власнику транспортного засобу FIAT DUKATO, д.н.з. НОМЕР_2 , є доведеною та обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданим позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Представник позивача, адвокат Білий Віталій Сергійович, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування надав: копію договору доручення №1ВНМ від 01.11.2023, копію додаткової угоди до договору доручення №1ВНМ від 01.11.2023, копію договору №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023, копію додатку №1 до договору №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023 та копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023 від 19.12.2023, згідно якого вартість послуг склала 8000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 46-54).

Відповідно до договору доручення №1ВНМ від 01.11.2023 та додаткової угоди до договору доручення №1ВНМ від 01.11.2023, укладений між ПрАТ «СК «Уніка» та ФОП ОСОБА_7 , сторони домовились, що довіритель доручає, а повірений зобов?язується від імені і за рахунок довірителя вчинити юридичні дії щодо стягнення простроченої заборгованості з фізичних та юридичних осіб, до яких довіритель має права вимоги.

Відповідно до пункту 4.1 Договору, ціна договору складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються в додатковій угоді до цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з моменту його підписання представниками сторін.

Згідно Додатку №1 до Договору №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023, вартість послуг адвокатського бюро «Білий» складає 8000,00 грн за кожну справу з переліку, зокрема, щодо страхової справи розмір 34499, страхувальником та особою, яка відповідальна за завданий збиток є ОСОБА_1 .

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023 від 19.12.2023, бюро згідно договору були надані клієнту наступні послуги по страховій справі №34499 за позовом ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_1 та вартість таких послуг складає 8000,00 грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Від відповідача в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК Українине надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Встановлено, що в договорі №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023, який укладений між Адвокатським бюро «Білий» та ФОП ОСОБА_7 та в додатку №1 до договору №2/23ю про надання правової допомоги від 02.11.2023, сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги позивачу з питання захисту його прав та законних інтересів у даній справі, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.

Враховуючи вищезазначене, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд дійшов висновку, що представник позивача підтвердив обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі та є визначеним в розмірі 8000,00 грн, який підлягає розподілу за результатами розгляду справи.

Також, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 грн, згідно платіжної інструкції №4611 від 15.12.2023 (а.с. 6-7).

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, суд стягує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати у сумі 10684,00 грн.

Керуючись ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 265, 268, 274-279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»» (, місцезнаходження: вулиця Олени Теліги, будинок 6-В, корпус 4, місто Київ, 04112) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 54319,02 грн (п`ятдесят чотири тисячі триста дев`ятнадцять гривень 02 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000,00 грн, всього 10684, 00 грн (десять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 20.05.2024.

Суддя О. В. Бондаренко