ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 766/22017/18

провадження № 61-18403св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Херсонська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Верещаки Олексія Миколайовича, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2021 року під головуванням судді Ус О. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Воронцової Л. П., Майданіка В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Херсонська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визначити порядок користування земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту, визначеного у висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2019 року № 019/2019, а саме: виділити ОСОБА_1 в користування частину земельної ділянки площею 0,0204 га (204 кв. м, що на 1,5 кв. м менше від ідеальної належної площі), на якій розташовані об`єкти нерухомості, що йому виділені рішенням суду. На графічному додатку 3 до висновку експерта ця ділянка позначена сірим кольором; виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільне користування окрему частину земельної ділянки, площею 0,0207 га (207 кв. м, що на 1,5 кв. м більше від ідеальної належної площі), на якій розташовані об`єкти нерухомості, що їм виділяються за рішенням суду. На графічному додатку 3 до висновку експерта ця ділянка позначена світло-сірим кольором.

В обґрунтування вимог вказував, що він є власником 27/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 липня 2006 року вказану частину домоволодіння виділено в натурі.

Зазначене рішення суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 листопада 2006 року та направлено справу на новий розгляд в цій частині до суду першої інстанції.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 березня 2010 року провадження у вказаній справі в частині визначення порядку користування земельною ділянко залишено без розгляду.

Вказував, що інша частина домоволодіння на праві приватної спільної часткової власності належить відповідачам.

Відповідно до матеріалів технічного паспорту земельна ділянка площею 448,8 кв. м знаходиться у спільному користуванні співвласників будинку.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 квітня 2014 року йому відмовлено у задоволенні позову про визначення порядку користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою з підстав того, що експертом фактично неправильно визначені розміри та межі спірної земельної ділянки.

Зазначав, що на даний час відповідачами без його дозволу та оформлення дозвільних документів на будівництво здійснюється незаконна забудова спірної земельної ділянки, такі дії відповідачів аргументуються тим, що порядок користування земельною ділянкою не встановлено, отже дії відповідачів направлені на порушення його прав щодо вільного користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування його частини домоволодіння, внаслідок чого він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 05 травня 2021 року у задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що розміри та межі спірної земельної ділянки не відповідають документально її розмірам та межам, закріпленим у встановленому порядку органом місцевого самоврядування, тому визначення судом порядку користування земельною ділянкою у випадку, коли фактична площа цієї земельної ділянки не відповідає площі земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням рішенням органу місцевого самоврядування, означало б фактичне надання у користування сторін нової земельної ділянки з новими межами, що є втручанням суду у компетенцію органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, що законом не допускається.

Херсонський апеляційний суд постановою від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2021 року скасував.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Херсонська міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою закрив.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , вже були предметом судового розгляду між тими самими сторонами і з тих самих підстав, та за наслідками їх розгляду винесені судові рішення, які набрали законної сили та є чинними на теперішній час.

Верховний Суд постановою від 13 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Верещеки О. М. про розгляд справи за участі позивача відмовив.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Верещаки О. М. задовольнив частково.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року скасував, справу передав до апеляційного суду для продовження розгляду.

Направляючи справу до апеляційного суду для продовження розгляду, Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, змінив предмет позову, тобто позовні вимоги у справі № 2114/10236/12 та у справі, яка переглядається, не є тотожними, оскільки в якості підстави у позові в справі № 2114/10236/12 зазначались обставини, що мали місце в 2013 році, а обставини цієї виникли в 2018 році; між сторонами склалися триваючі правовідносини, пов`язані з користуванням спірною земельною ділянкою, а отже відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Херсонський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Верещака О. М., залишив без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2021 року залишив без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів правомірного збільшення розміру східної межі земельної ділянки та зміни її конфігурації, визначеної органом місцевого самоврядування та відображеної у технічному паспорті на домоволодіння, а визначення порядку користування такою земельною ділянкою порушуватиме права третіх осіб.

Доводи апелянта про те, що встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинку не має наслідком набуття ними права власності на виділені частини цієї ділянки та, відповідно, не порушує права третіх осіб, колегія суддів вважала необґрунтованими, оскільки співвласники нерухомого майна мають права на користування лише тією земельною ділянкою, яка виділена їм на правовій підставі.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Верещака О. М., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №520/432/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 473/4829/13-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 569/14731/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11, від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 751/9419/16-ц, 04 вересня 2020 року у справі № 619/2275/17, від 21 березня 2018 року у справі № 381/3268/16-ц, Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою співвласниками будинку не відповідають обставинам справи, а зменшення площі земельної ділянки до 411 кв. м обумовлено відсутністю встановленню чітких меж земельної ділянки станом на 1991 рік та умов фактичного користування земельної ділянки.

Порушень прав відповідачів та третіх осіб при виділі окремих земельних ділянок у користування позивача відсутні. Визначення порядку користування земельною ділянкою меншою за площею ніж зазначено у рішенні, не порушує права третіх осіб, та не може нівелювати прав позивача на реалізацію встановлення права користування земельною ділянкою під домоволодінням.

Під час розгляду справи, врахувавши висновки судової земельно-технічної експертизи, представник Херсонської міської ради не заперечував проти задоволення позовних вимог, відповідно права третьої особи не порушено.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 07 лютого 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Херсонського міського суду Херсонської області.

22 лютого 2024 року цивільна справа № 766/22017/18 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 липня 2006 року у справі № 2-291 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визначення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про розподіл домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою, вимоги задоволено, виділено у власність ОСОБА_8 у житловому будинку літ. А» на АДРЕСА_1 приміщення: 1-2 (житлове) площею 6,4 кв. м, вартістю 1 908 грн; 1-4 (житлове) площею 11,1 кв. м, вартістю 3 309 грн; 1-5 (житлове) площею 16,0 кв. м, вартістю 4 770 грн; 1-6 (житлове) площею 9,9 кв. м вартістю 2 951 грн; сені літ. «а» (прим.1) площею 8,4 кв. м, вартістю 2 062 грн; літня кухня літ. «Д», вартістю 1 138 грн; сарай літ. «З» вартістю 241 грн, туалет літ. «Е» вартістю 153 грн; ворота № 5 вартістю 137 грн; огорожа № 6 вартістю 67 грн, водопровідна колонка № 7 вартістю 154 грн, відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 грудня 2005 року. Дійсна вартість виділеної частини складає 16 990 грн. Визначено порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 листопада 2006 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 липня 2006 року скасовано в частині визначення між сторонами порядку користування земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 , та зобов`язано сторони не чинити перешкоди один одному при проведенні ремонтних робіт підземних каналізаційних та водопостачальних комунікацій. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 березня 2010 року позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення порядку володіння та користування частиною домоволодіння та земельною ділянкою залишено без розгляду, провадження у справі закрито.

З Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32588026, виданого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2011 року, вбачається, що домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить: ОСОБА_2 - 2/5 частини; ОСОБА_8 - 27/100 частин; ОСОБА_3 - 33/100 частин.

ОСОБА_1 є власником 27/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці місцевих рад, загальною площею 448,8 кв. м, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 21 грудня 2011 року державним нотаріусом Третьої херсонської державної нотаріальної контори Місюр В. М. за реєстровим № 3-2017, після померлого ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та витягом про державну реєстрацію прав № 33143344, виданого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 10 лютого 2012 року.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 вересня 2013 року у справі № 2/6672/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, позовні вимоги задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 16 квітня 2014 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що на час вирішення спору судом першої інстанції розміри, а відтак і межі спірної земельної ділянки, не відповідали документально її розмірам та межам, закріпленим у встановленому законом порядку органом місцевого самоврядування.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на частку домоволодіння) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно зі статтею 125 ЗК України (у редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на частку домоволодіння) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на частку домоволодіння) слід виходити з того, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності або користування.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13 листопада 2019 року у справі № 686/6888/15-ц та від 13 липня 2022 року у справі № 569/14731/17.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судами встановлено, що первинними співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному з яких належало по 1/2 його частині.

У подальшому право спільної сумісної власності на вказане домоволодіння трансформоване у спільну часткову власність через реалізацію кожним зі співвласників належних їм частин, розміри яких змінювалися внаслідок перебудов та добудов будівель і споруд.

Внаслідок вказаних трансформацій ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частину домоволодіння, яка раніше належала ОСОБА_9 та наразі становить 27/100 його частин, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стали співвласниками 1/2 частини після ОСОБА_10 , і внаслідок добудов їхня сукупна частина становить 73/100 (2/5 та 33/100).

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2019 року, складеного судовим експертом Малим О. В., останнім досліджено копію матеріалів інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 , а також копію висновку від 14 листопада 2005 року № 132/05 повторної судової будівельно-технічної експертизи, складеного експертом ОСОБА_11 , за наслідками чого встановлено, що ОСОБА_1 до виділу із загальної площі земельної ділянки належить 1/2 її частина, оскільки право на таку частку мав попередній співвласник на момент виникнення права спільної часткової власності.

З огляду на частки співвласників на момент виникнення спільної часткової власності судовим експертом визначено, що сторонам ідеально належить до виділу в користування відповідно до часток: ОСОБА_1 на 1/2 частину - 205,5 кв. м; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/2 частину - 205,5 кв. м.

Враховуючи фактичне користування, поділ об`єктів нерухомості та вимоги державних будівельних норм та правил, експертом на розгляд суду запропоновано три варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту, запропонованого експертом у висновку судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2019 року № 019/2019, відповідно до якого:

« ОСОБА_1 пропонується до виділу окрема земельна ділянка площею 0,0204 га (204 кв. м, що на 1,5 кв. м менше від ідеально належної площі), на якій розташовані об`єкти нерухомості, що йому виділені рішенням суду. На графічному додатку 3 ця ділянка позначена сірим кольором. Прохід на земельну ділянку з боку вулиці передбачено через фактично існуючі ворота;

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно пропонується до виділу окрема земельна ділянка площею 0,0207 га (207 кв. м, що на 1,5 кв. м більше від ідеально належної площі), на якій розташовані об`єкти нерухомості, що їм виділяються за рішенням суду. На графічному додатку 3 ця ділянка позначена світло-сірим кольором. Прохід на земельну ділянку з боку вулиці передбачено через фактично існуючі ворота.

Опис межі:

Вихідна точка межі поділу розміщена на фасадній межі земельної ділянки, яка проходить вздовж АДРЕСА_2 в точці розмежування приміщень в житловому будинку літ. «А», що визначено рішенням суду між співвласниками.

Від вихідної точки межа прямує під плямою забудови по лінії розподілу приміщень в житловому будинку літ. «А».

Межа проходить по стінам прибудови, до рогу, що зорієнтований в сторону суміжного землекористувача на АДРЕСА_3 .

Межа прямує в сторону суміжного землекористувача на АДРЕСА_3 , до рогу сараю літ. «Г».

Межа, змінюючи напрямок, проходить вздовж подвір`я по стінам сараю літ. «Г», кухні літ. «Б», туалету літ. «О» та прямує до перетину з суміжним землекористувачем за адресою АДРЕСА_3 ».

Відповідачі не заперечують щодо наявності у позивача права на 1/2 частину земельної ділянки, виділеної для обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, відповідачі зазначають, що на час розгляду справи її фактичний розмір та межі не відповідають тим, що були закріплені у встановленому законом порядку органом місцевого самоврядування.

Разом з тим, рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради депутатів трудящих від 17 червня 1955 року № 518 за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 448,8 кв. м.

З наявного в матеріалах справи технічного паспорту на домоволодіння на АДРЕСА_1 , складеного КП «Херсонське БТІ» станом на 11 жовтня 2013 року вбачається, що фактично у користуванні співвласників перебувала земельна ділянка площею 448,8 кв. м, що повністю відповідає документально визначеному розміру.

При цьому, у схематичному плані вказаної земельної ділянки зафіксовано її конфігурацію та межі: з північної сторони 21,63 м (13,98 м + 7,02 м + 0,63 м); з південної сторони 22 м; з західної сторони 19,20 м, зі східної сторони - 15,99 м (5,0 м + 4,50 м + 6,49 м).

Проте, висновком судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2019 року № 019/2019, складеного експертом ОСОБА_12 , встановлено, що з урахуванням уточнюючих замірів сталевою рулеткою ДСТУ 4179-2003 з точністю 1 см та геодезичного обладнання (теодоліт 2Т-30) за фактичним користуванням по існуючим межам площа земельної ділянки становить 411 кв. м.

У додатку 3 вказаного висновку судовим експертом наведено схему визначення порядку користування земельною ділянкою (варіант другий) у наступних розмірах та конфігурації: північна межа 21,63 м (13,98 м + 5,63 м + 1,39 м + 0,63 м); південна межа 19,04 м (7,66 м + 11,38 м); західна межа 18,5 м (7,6 м + 3,16 м + 2,28 м + 5,46 м); східна межа 18,39 м (11,9 м + 6,49 м).

Отже, загальний розмір земельної ділянки, яка фактично перебуває у користуванні сторін (411 кв. м), є меншим від розміру, закріпленого за вказаним домоволодінням рішенням органу місцевого самоврядування (448,8 кв. м), та її східна межа є більшою на 2,4 м, що свідчить про зміну конфігурації земельної ділянки у порівнянні з тією, яка була визначена документально.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши, що матеріали справи не містять доказів правомірної зміни площі земельної ділянки та збільшення розміру східної межі земельної ділянки і зміни її конфігурації, визначеної органом місцевого самоврядування та відображеної у технічному паспорті на домоволодіння, а визначення порядку користування такою земельною ділянкою порушуватиме права третіх осіб, дійшли обґрунтованого висновки про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутні порушення прав відповідачів та третіх осіб при виділі окремих земельних ділянок у користування позивача спростовуються наведеними вище обставинами справи.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 520/432/19, від 17 лютого 2021 року у справі № 473/4829/13-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 569/14731/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11, від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 751/9419/16-ц, 04 вересня 2020 року у справі № 619/2275/17, від 21 березня 2018 року у справі № 381/3268/16-ц, Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 колегія судів відхиляє, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Верещаки Олексія Миколайовича, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 травня 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров