Справа № 587/4230/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна.
Представник позивача звернулась до суду з позовом в якому просила зняти арешт на заборону та відчуження з будинку за адресою АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , які накладені постановою від 20.01.2010 Зарічного відділу державної виконавчої служби у ВП 155517889, державний виконавець Матусенко.
Позивача в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи в суді.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.
Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКГІП: НОМЕР_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 1/1.
У жовтні 2024 року в процесі оформлення спадкових прав після смерті матері позивачу стало відомо, що на його будинок накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження за зобов`язаннями ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код відсутній за релігійними переконаннями, ВП 155517889 від 20.01.2010 Зарічний ВДВС, Д/в ОСОБА_2 .
Листом від 22.10.2024 за № 170603 відповідач повідомив позивача про те, що надати належним чином завірені копії постанов про відкриття виконавчого провадження немає можливості у зв`язку із їх знищенням разом з матеріалами виконавчого провадження. У зв`язку з цим, позивачу повідомлено, що підстави для зняття арешту, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.
Крім того, в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником вказано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код відсутній за релігійними переконаннями, разом з тим у позивача ОСОБА_1 (власника нерухомого майна) дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 та наявний ідентифікаційний код - НОМЕР_1 .
Згідно з Інформацією з Єдиного реєстру боржників у реєстрі відсутня інформація відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, вважаємо, що арешт та заборону відчуження на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено помилково, оскільки справжнім власником майна з 22.01.1996 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що також підтверджується Свідоцтвом на право власності на житловий будинок.
На даний час обтяження продовжує діяти, що унеможливлює реалізацію розпорядження позивачем нерухомим майном, яке йому належить.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Накладений арешт на майно позивача в ході виконавчих дій до цього часу не скасований. В іншому порядку усунути перешкоди у вільному володінні та розпорядженні майном позивач не може.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.
Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
У жовтні 2024 року в процесі оформлення спадкових прав після смерті матері позивачу стало відомо, що на його будинок накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження за зобов`язаннями ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код відсутній за релігійними переконаннями, ВП 155517889 від 20.01.2010 Зарічний ВДВС, Д/в Матусенко.
Листом від 22.10.2024 за № 170603 відповідач повідомив позивача про те, що надати належним чином завірені копії постанов про відкриття виконавчого провадження немає можливості у зв`язку із їх знищенням разом з матеріалами виконавчого провадження. У зв`язку з цим, позивачу повідомлено, що підстави для зняття арешту, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні.
Таким чином, позивач на даний час позбавлена можливості отримати копії документів на підставі яких постановою ВП 155517889 від 20.01.2010 року було накладено арешт на майно.
Згідно роз`яснень у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті3,45 ЦПК).
Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 258- 259,263-265,268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Зняти арешт та заборону на відчуження з будинку за адресою АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , які накладені постановою від 20.01.2010 Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ВП 15517889., д/в Матусенко.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко