Справа №766/3263/24 н/п 2/766/8993/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.

за участю секретаря Савицького В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визнання батьківства,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що він з 2022 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою ОСОБА_3 , є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з тим, що на момент народження сина він не міг бути присутнім поряд з матір`ю дитини, у зв`язку з їхніми сварками, тому запис про батька в свідоцтві про народження сина був зроблений з відомостями колишнього чоловіка матері дитини відповідача ОСОБА_2 за бажанням дружини . Просить визнати його батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 07.05.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 25.07.2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи звіту про генетичне дослідження на встановлення батьківства № 77109912/2/2 від 23.09.2024 року.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань, відзиву суду не надали.

Представник третьої особи - служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справу у його відсутність, при розгляді справи поклався на розсуд суду.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2023 року Органом реєстрації актів цивільного стану м. Шамотули, Польща зареєстровано народження ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шамотули, Польща. В свідоцтві про народження матір`ю дитини зазначено ОСОБА_5 , батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтво про народження 3024073/00/AU/2023/727709.

Згідно з копією паспорту громадянина України , місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.12.2015 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі звітом ТОВ «test DNK» м .Катовіце Республіка Польща № 77109912/2/2 від 23.09.2024 року генетичне тестування на спорідненість, отриманні результати надзвичайно переконливо підтверджують гіпотезу про те, що особа, чий біологічний матеріал був маркований як: «Передбачуваний батько» є біологічним батьком особи, біологічний матеріал якої позначений як «Дитина». Дослідження проводилось на замовлення ОСОБА_6 . Дата прийняття матеріалу на дослідження 19.09.2024. Дослідження проводилось на біологічному матеріалі, зібраному та наданому заявником. Виконавець не несе відповідальність за збір матеріалу для тестування. Результати є інформацією для замовника і не можуть бути використані як докази в судових органах. Проведені дослідження стосуються анонімних зразків.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст. 51 Конституції України, ч.2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Згідно ст.122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.122 та ст. 125 цього кодексу.

Згідно з ст. 125 СК України якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини чи за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поданою як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені (ч.3 ст.126 СК України).

Згідно з ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути поданий, зокрема, особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову немає.

В даному випадку суд виходить з того, що рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зроблено висновок, «щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства».

У постанові від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16 Верховний Суд зазначив, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги».

При цьому, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

Отже, для з`ясування факту батьківства доцільним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновок такої експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів факту свого батьківства щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, доказів спільного його проживання з матір`ю дитини, ведення ними спільного господарства до та після народження дитини, спільне її виховання та утримання, а також доказів визнання ним батьківства до звернення до суду.

Отже, обставин, які б свідчили про порушення прав позивача на батьківство, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб, судом не встановлено.

Крім того, надані позивачем фотографії також не доводять факту визнання позивачем свого батьківства. Суд вважає їх неналежними доказами, оскільки за ними неможливо ідентифікувати осіб, які на них зображені, коли саме та де вони зроблені, де зберігаються оригінали цих фото. У зв`язку з чим суд також не бере їх до уваги.

Крім того, суд відхиляє наданий представником позивача звіт про генетичне тестування на спорідненість, який був складений 23.09.2024 експертом з судової генетики ТОВ «test DNK» м .Катовіце Республіка Польща. В даному випадку суд виходить з того, що такий звіт був складений та дослідження проводилось на замовлення позивача ОСОБА_1 .

За змістом ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наданий суду звіт таким вимогам не відповідає. Як зазначено в коментарі до звіту, його результати є інформацією для замовника і не можуть бути використані як докази в судових органах. При цьому, за змістом звіту дослідження проводилось на біологічному матеріалі, зібраному та наданому заявником, тобто позивачем, збір матеріалу для тестування експертом не проводився і він не несе відповідальність за це. Проведені дослідження стосуються анонімних зразків.

Достовірних відомостей про те, що надані на дослідження зразки біологічного матеріалу належать саме позивачу ОСОБА_1 та малолітньому ОСОБА_7 , звіт не містить.

Отже, будь-яких належних та допустимих доказів, які б достовірно та в сукупності «поза розумним сумнівом» підтверджували походження дитини від позивача, сторонами, які є вільними в реалізації своїх процесуальних прав, суду не надано, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, в задоволені вимог позивача ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.5 1 Конституції України, ст. ст.5, 122, 125, 126, 128, 134, 135 СК України, ст. ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

у х в а л и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба (Управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визнання батьківства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Херсонського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. І. Кузьміна

Повний текст рішення складено 11.12.2024 року