Справа № 180/876/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Янжули О.С.

секретар - Котова Н.С.,

за участі представника позивача - Долгорук В.В.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 180/876/24 за позовом органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом, в інтересах дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копія свідоцтв про народження дітей.

Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька дітей зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.

Згідно інформації з Центру надання соціальних послуг Марганецької міської ради родина ОСОБА_2 неодноразово перебувала під соціальним супроводом. Проблеми сім`ї: з народженням другої дитини, виникли труднощі з оформленням державних допомог, на які сім`я має право. Низький виховний потенціал матері. Не було дитячого ліжечка, пелюшок, дитячого одягу для немовляти, підгузок, засобів особистої гігієни. Помешкання в антисанітарному стані: всюди було брудно, безлад та розкидані речі. ОСОБА_2 не дотримувалася безпеки життєдіяльності в побуті, що могло спричинити негативні наслідки для її малолітніх дітей. Діти на той момент не були забезпечені повноцінним харчуванням. ОСОБА_2 власного житла не має, часто міняє місце проживання, не створює нормальних умов для проживання, утримання та виховання дітей.

Згідно інформації з поліції ОСОБА_2 притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178, за ч.1 ст. 184 КУпАП.

З пояснень свідків з`ясовано, що ОСОБА_2 вихованням дітей не займається та часто залишає на сторонніх осіб, діти недоглянуті та неохайно вдягнені, не купані. При госпіталізації дитини ОСОБА_4 мати не лягла з дитиною в лікарню, всю роботу по догляду, лікуванню взяла на себе ОСОБА_7 , що являлася матір`ю співмешканця ОСОБА_2 . На даний час молодша дитина ОСОБА_4 тимчасово влаштована в родину ОСОБА_7 з причини, що дитина залишилася без батьківського піклування. Старший ОСОБА_3 виховується у родині матері ОСОБА_2 . Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 аліменти у вигляді частини її заробітку (доходу), яка визначається судом, але не меншої ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна, який буде призначений для утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача Долгорук В.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Просила позов задовільнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог пояснила, що свого житла вона не має, проживає з матір`ю та дітьми. На даний час матеріально забезпечувати дітей не може, її співмешканець працює охоронцем на гаражах, вона йому періодично допомагає. Дітей залишає на свого молодшого брата, якому десять років. Як її донька опинилися у ОСОБА_7 їй не відомо. Інколи вона навідувала доньку у ОСОБА_7 ..

Вона з дітьми проживала за рахунок соціальної допомоги на дітей у розмірі 10500 гривень, однак на даний час її мати забрала у неї картку для виплат та заблокувала її. Старша дитина знаходиться у матері, вона її утримує. Просила в задоволенні позову відмовити та повернути їй дітей.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що він працівник сектору ювенальної превенції, відповідачку він знає з її шкільних років. Неодноразово проводив з нею бесіди, щодо виховання дітей, оскільки вона перебувала в них на обліку. Постійного місця проживання вона не має, проживала з дітьми по знайомих квартирах, куди він неодноразово виїжджав для перевірок. В квартирах було неприбрано, діти брудні та недоглянуті, продуктів харчування не було, ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, вихованням дітей не займається, наражає їх на небезпеку. Він особисто ремонтував пошкоджену електричну розетку, на якій були оголені електричні проводи, підключені до струму. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересу дітей.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила, що відповідачка зустрічалася з її сином. Одного разу вони прийшли до неї додому та син повідомив її, що ОСОБА_2 матір вигнала з будинку. Попросилися пожити три дні, вона дозволила, так як син сказав, що то його дитина. За час проживання у них ОСОБА_2 шукала житло. Одного дня захворіла молодша дитина, ОСОБА_2 відмовилася везти її у лікарню, тому вона сама взяла дитину та поїхала до лікарні де їх поклали на стаціонар, та вони пролежали там тиждень. ОСОБА_2 приходила один раз до лікарні, однак у такому вигляді, що лікарі їй не дозволили зайти до палати. Коли повернулася додому після виписки, ОСОБА_2 із старшою дитиною з`їхали а син пішов на війну, таким чином дитина залишилася з нею. Вона повідомила про вказані події орган опіки та піклування. На даний час дитина перебуває у неї на її повному утриманні, мати матеріально не допомагає, здоров`ям дитини не цікавиться.

Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 15 грудня 2022 року Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 29 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 12 серпня 2023 року Томаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 134.

Згідно Витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька дітей зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України.

Відповідачка безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, належним чином не дбає про дітей та не доглядає за ними, не приділяє їм належної уваги, не дбає про їх розвиток та життя. Часто залишає своїх малолітніх дітей на сторонніх осіб.

З інформації з Центру надання соціальних послуг Марганецької міської ради від 26.03.2024 року №251 вбачається, що родина ОСОБА_2 неодноразово перебувала під соціальним супроводом. Проблеми сім`ї: з народженням другої дитини, виникли труднощі з оформленням державних допомог, на які сім`я має право. Низький виховний потенціал матері. Не було дитячого ліжечка, пелюшок, дитячого одягу для немовляти, підгузок, засобів особистої гігієни. Помешкання в антисанітарному стані: всюди було брудно, безлад та розкидані речі. ОСОБА_2 не дотримувалася безпеки життєдіяльності в побуті, що могло спричинити негативні наслідки для її малолітніх дітей. Діти на той момент не були забезпечені повноцінним харчуванням. ОСОБА_2 власного житла не має, часто міняє місце проживання, не створює нормальних умов для проживання, утримання та виховання дітей. Фахівцями ЦНСП з ОСОБА_2 проводилася профілактична робота, спрямована на відповідне виконання батьківських обов`язків, підвищення рівня виховного потенціалу, роз`яснювалося про роль матері та її вплив на гармонійний всебічний розвиток дітей, щодо здійснення щоденного належного догляду за дітьми, забезпечення їх раціональним харчуванням та інше. Останній надавались поради щодо підтримки, збереження та зміцнення позитивних стосунків, як у родині так і з оточуючими.

ОСОБА_2 на протязі року неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178, за ч.1 ст. 184 КУпАП, що підтверджується інформацією ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП В Дніпропетровській області від 01.04.2024 року № 46-1/5069 та копією постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.

Неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 також підтверджується поясненнями свідків, даних у судовому засіданні, відповідно до яких ОСОБА_2 вихованням дітей не займається, часто залишає їх на сторонніх осіб, діти недоглянуті, неохайно вдягнені, не купані. При госпіталізації дитини ОСОБА_4 матір дитини не лягла з дитиною в лікарню, всю роботу по догляду, лікуванню взяла на себе ОСОБА_7 , яка являлася матір`ю співмешканця ОСОБА_2 . На даний час молодша дитина ОСОБА_4 тимчасово влаштована в родину ОСОБА_7 з причини, що дитина залишилася без батьківського піклування. Старший - ОСОБА_3 виховується у родині матері ОСОБА_2 .

У судовому засіданні безпосередньо досліджені і наступні письмові докази: виписка із медичної карти КЗ "Марганецька ЦМЛ" амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фотознімки підтверджуючих неналежне виконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 по відношенню до своїх малолітніх дітей.

Згідно висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 25.04.2024 року №15/20-632, Орган опіки та піклування Марганецької міської ради, враховуючи встановлені комісією з питань захисту прав дитини обставини, щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 , по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 а також з метою забезпечення подальших заходів щодо соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , по відношенню щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідача - ОСОБА_2 батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дітей та реалізації їх прав на зростання у сімейному оточенні, якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини.

За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Мати дітей - ОСОБА_2 зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Таким чином, враховуючи матеріальне становище дітей та платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.04.2024 року і до повноліття дітей.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20х2=2422,40 гривень.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,81,141, 258,259,263-265, 430 ЦПК України, ст.ст.164,165,166,180,181,182,183,191 СК України, - суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги органу опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради в інтересах дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- НОМЕР_1 позбавити батьківських прав по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( актовий запис про народження 29) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( актовий запис про народження № 134).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, на користь опікуна, якого буде призначено, починаючи стягнення з 25 квітня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 2 422 гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2024 року.

Суддя: О. С. Янжула