єдиний унікальний номер справи 546/1103/24
номер провадження 2/546/466/24
УХВАЛА

іменем України

13 грудня 2024 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі судді Лівер І.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

До Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу.

При вирішенні питання про відкриття провадження встановлено, що зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Решетилівським районним судом Полтавської області та підлягає направленню за підсудністю з наступних підстав.

У позовній заяві позивача зазначає адресу реєстрації (проживання) позивача та відповідача: позивач: АДРЕСА_1 , адреса, як ВПО: АДРЕСА_2 ; відповідач: фактично проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за № 878422 від 31.10.2024, адреса реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_4 з 05.07.2018.

У порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України, до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи судом направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

12 грудня 2024 року на офіційну електронну адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України.

З інформації, яка надана Відділом з питань державної реєстрації Охтирської міської ради з реєстру територіальної громади міста Охтирка на запит суду, вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 з 05.07.2018 року, у зв`язку зі зміною місця проживання на адресу: Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, ч. 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Однак, в позовній заяві позивач зазначає, що звертається до суду із позовом про розірвання шлюбу за підсудністю відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України. Підстав для розгляду справи за місцем проживання позивача в позові не наведено. Будь-які докази на підтвердження обставин в обґрунтування звернення до суду за підсудністю за місцем проживання позивача також відсутні.

Нормами ч. 9 ст. 187 ЦПК України визначено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Таким чином, зареєстроване у встановленому порядку місце реєстрації - проживання відповідача знаходиться на території, на яку не поширюється юрисдикція Решетилівського районного суду Полтавської області, що відповідно до вимог ч. 9 ст. 187 ЦПК України є підставою для направлення справи за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

При цьому, підсудність справ за вибором позивача визначена ст. 28 ЦПК України, де зміст ч. 2 вказаної статті передбачає, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Частиною 9 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з змісту позовної заяви позивач не вказав будь-яких відомостей в обґрунтування надання йому права вибору щодо визначення підсудності даної цивільної справи та необхідності застосування ч. 2 ст. 28 ЦПК України, і визнання територіальної підсудності вказаної справи саме за Решетилівський районний суд Полтавської області.

За таких обставин, оскільки останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача значиться за адресою: Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк, то дана цивільна справа підсудна саме Сєвєродонецькому міському суду Луганської області.

Разом з цим, розпорядженням Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану: змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України передбачено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Правила підсудності ґрунтуються на основних засадах судочинства, передбачених статтею 129 Конституції України, засадах кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також принципах побудови системи судів загальної юрисдикції. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають стаття 8 Загальної декларації прав людини та частина перша 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) "кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом". А відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі "Фельдман проти України").

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, яке є підставою для скасування рішення з направленням справи на новий розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У відповідності до ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За наведених обставин, враховуючи, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача по справі є АДРЕСА_4 з 05.07.2018), що відноситься до територіальної підсудності Сєвєродонецькому міському суду Луганської області, однак відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області на Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, тому суд приходить до висновку про непідсудність даної позовної заяви Решетилівському районному суду Полтавської області, у зв`язку з чим в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України вона підлягає передачі на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

З огляду на вищевикладене, наявні підстави для передання даної справи за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з урахуванням зміни територіальної підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області, до територіальної юрисдикції якого вона належить.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 258-260, 353-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати за підсудністю на розгляд Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Передача справи здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення, відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя- І.В. Лівер