Справа №345/5325/24
Провадження № 2/345/1349/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Миговича О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

16.09.2024 ТзОВ «ВІН Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, в якому вказує, що 03.02.2019 між ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» і ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №L2670425, на підставі якого останній отримав грошові кошти шляхом перерахування на рахунок. 01.07.2019 між ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» і ТзОВ «ВІН Фінанс» укладено договір відступлення, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 26 577,39 грн з яких: 17447,00 грн - заборгованість за кредитним договором; 1569,36 грн сума збитків з урахуванням 3% річних; 7561,03 грн сума збитків інфляційних втрат. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму, а також судові витрати по справі. Крім того, поновити строк позовної давності на підставі п. 16 Прикінцевих положень ЦК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про можливість розгляду справи.

Відповідно до п.19 «Перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії", тому строк позовної давності не пропущено, також і відповідачем заяви про застосування строку позовної давності не подавалось.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вказує позивач у позовній заяві, 03.02.2019 між ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» і ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №L2670425. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.

01.07.2019 між ТзОВ "ФК "Дінеро" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" укладений договір відступлення прав вимоги № 01072019, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості на момент відступлення прав вимоги, загальний розмір заборгованості становив 17447,00 грн з яких: 7300,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2847,00 грн - заборгованість за відсотками, 7300,00 грн. заборгованість по іншим санкціям.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача окрім заборгованості за кредитним договором в сумі 17447,00 грн. також 1569,36 грн суму збитків з урахуванням 3% річних та 7561,03 грн суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань. Всього просить стягнути заборгованість на суму 26577,39 грн.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України.

Відповідно до 4.2 ст.29 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими п.1-5 ч.1 цієї статті.

Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родові ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що б передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, його банківський рахунок.

П.1 ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом із досліджених матеріалів справи встановлено, що позивач стверджує про укладення договору кредитної лінії № L2670425 від 03.02.2019 року між відповідачем та ТзОВ "ФК "Дінеро" у електронній формі.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З наданих позивачем до матеріалів справи документів не вбачається наявність на документах, що мають складати договір кредитної лінії, одноразового ідентифікатора, яким відповідач мав би їх підписати.

Так, у додатках до позовної заяви містяться Загальні умови договору позики, яка не містить ні даних позичальника, які могли би ідентифікувати його особу, ні його підпису одноразовим ідентифікатором, ні дати його вчинення тощо (а.с.16-23). Також наявні паспорти споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), які містять ПІП позичальника ОСОБА_1 , проте також не містять підпису ні представника установи, яка кредитує, ні самого позичальника, ні дати їх складання та надіслання останньому (а.с.50-51,52).

Позивачем до позовної заяви додана Додаткова угода №АМ5591325 до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії №АG3727176 від 02.03.2019 які містять ПІП позичальника ОСОБА_1 , та умови договору кредитної лінії, хоча укладався договір кредитної лінії №L2670425, додаткова угода також не містить підпису ні представника установи, яка кредитує, ні самого позичальника (а.с.53).

Крім того, до матеріалів справи для дослідження судом не надано належним чином завіреної заяви позичальника, яка мала бути подана ним кредитору через Особистий кабінет на порталі останнього, Умов користування порталом, Політики конфіденційності, Паспорта споживчого кредиту, Загальних умов договору кредитної лінії та Пропозиції кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що мали бути надіслані відповідачу для ознайомлення та погодження через Особистий кабінет на порталі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 вказаного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вищевказані документи, додані до позовної заяви на підтвердження факту укладення кредитного договору такого не містять.

Вимогами ч.1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суду позивачем не надано в якості доказів первинних документів про надання відповідачу кредитних коштів та на яку суму, як і доказів того, яким чином ці кошти були йому надані (немає інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний йому банківський рахунок) на виконання умов договору кредитної лінії № L2670425 від 03.02.2019 року, що позбавляє суд можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а розрахунок, складений позивачем за відсутності визнання їх відповідачем не є підтвердженням такого.

Надану до позовної заяви довідку з рахунку станом на 14.06.2023 року по вищевказаному договору кредитної лінії, складеної директором ТзОВ «Він Фінанс» суд не може прийняти як самостійний доказ наявності заборгованості у відповідача та її розміру, так як така довідка не є первинним документом, не підписана та не скріплена відповідною печаткою, а інших допустимих доказів на підтвердження кредитної заборгованості позивачем не надано (а.с.47).

Вказане відповідає правовій позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 760/32527/18 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд констатує, що до позовної заяви позивачем надано розрахунок інфляційних та інших втрат, санкцій до договору кредитної лінії № L2670425 від 03.02.2019 року за період 10.08.2021 до 08.08.2024 (а.с.45-46).

Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Як стверджує позивач, до нього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором кредитної лінії № L2670425 від 03.02.2019, укладеним між ТзОВ "ФК "Дінеро" та ОСОБА_1 на підставі Договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019.

Також, слід звернути увагу на те, що згідно умов п. 1.1 Договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 року визначено, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Згідно Розділу 2 Договору - Форма Реєстру наведена в Додатку № 1 до цього Договору. При цьому, не зважаючи на те, що згідно п.8.3.1 та 13.7 Договору, Реєстр боржників, є невід`ємною частиною договору - такого Реєстру до матеріалів справи не долучено.

Окрім цього, суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги, який є оплатним, стороною позивача не надано.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором кредитної лінії № L2670425 від 03.02.2019 року від первісного кредитора ТОВ " ФК "Дінеро" до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", відповідно ТОВ " ВІН Фінанс " не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76,77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на учасників справи. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

З аналізу викладеного, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ "ВІН Фінанс" має право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 та стягнення з нього заборгованості за договором кредитної лінії; отримання відповідачем коштів за договором кредитної лінії та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов договору кредитної лінії; а також правильність розрахунку її розміру.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою в позові понесені витрати у виді сплаченого судового збору залишаються на стороні, яка їх понесла.

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя