Провадження № 6/761/619/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2610/17238/2012 таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2024р. до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник) із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви вказано, що 17 грудня 2012р. Шевченківським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення по справі № 2610/17238/2012, яке набрало законної сили, та яким позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено.

18 квітня 2013р. на виконання вказаного судового рішення Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2610/17238/2012, в якому вказано наступне: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/2080/81/67157 від 24 січня 2008р. (далі по тексту - Кредитний договір) у сумі 888006,43 грн., судовий збір в розмірі 3219,00 грн., а всього 891225,43 грн.

25 липня 2019р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва за заявою стягувача відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, в рамках якого було здійснено реалізацію предмета іпотеки (житлового будинку та земельної ділянки) шляхом проведення електронних торгів на сайті ДП «СЕТАМ».

27 квітня 2021р. між ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» відступило ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 набула право вимоги за кредитним договором №014/2080/81/67157 від 24 січня 2008р.

Пунктом 3.1 вказаного Договору передбачено, що вартість (ціна продажу) Прав вимог за цим Договором становить 6 500,00 грн. Цього ж дня ОСОБА_2 було сплачено 6 500,00 грн. ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» шляхом переказу коштів за реквізитами, вказаними в Договорі.

Таким чином, стягувач відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ОСОБА_2 , однак сторону виконавчого провадження змінено не було, ВП передано до іншого приватного виконавця, яким вже здійснено дії щодо арешту рахунків, звернення стягнення на доходи, тощо.

Заявником зазначено, що станом на час звернення із вказаною заявою до суду колишній кредитор АТ «Райффайзен банк Аваль» продовжує здійснювати стягнення, будучи стороною виконавчого провадження, хоча право вимоги останнім були відступлені. Крім того, всі взаємовідносини між сторонами за кредитним договором є врегульованими, новий кредитор не має претензій до боржника.

У зв`язку із викладеним, керуючись ст. 432 ЦПК України, заявник просив суд визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином; представник заявника подав до суду заяву про розгляд заяви у відсутність заявника та його представника, в якій зазначив, що подану заяву підтримує з підстав, у ній наведених та просив суд задовольнити у повному обсязі; представником заінтересованої особи (АТ «Райффайзен Банк») подано до суду заяву, в якій останній клопотав перед судом про здійснення розгляду вказаної заяви у його відсутність та повідомив, що право вимоги за Кредитним договором 27 квітіня 2021р. було відступлено АТ «КРИСТАЛБАНК»; заінтересованою особою ОСОБА_2 до судового засідання подано заяву про розгляд справи у відсутність останньої, в якій ОСОБА_2 зазначила, що не заперечує щодо задоволення вимог заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників процесу не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024р. у справі №2610/17238/2012, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Райффайзен банк аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором у сумі 888006,43 грн; судовий збір у розмірі 3219,00 грн, а всього 891225, 43 грн.

18 квітня 2013р. на підставі вказаного судового рішення Шевченківським районним судом м. Києва видано стягувачу виконавчий лист №2610/17238/2012 відносно боржника ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця Коновалова О.С. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 квітня 2021р. між АТ «Райффазен Банк Аваль» та АТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «Райффазен Банк Аваль» відступило, а АТ «КРИСТАЛБАНК» набуло право вимоги за Кредитним договором.

Разом з тим, 27 квітня 2021р. між АТ «КРИСТАЛБАНК» та ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «КРИСТАЛБАНК» відступило, а ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором.

27 квітня 2021р. між ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» відступило, а ОСОБА_2 набула право вимоги за Кредитним договором.

Згідно п. 3.1. вказаного Договору, сторони домовились, що варість (ціна продажу) прав вимог за цим Договором становить 6500,00 грн.

27 квітня 2021р. ОСОБА_2 було перераховано ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТРАЛ ФІНАНС» кошти у розмірі 6500,00 грн., шляхом переказу за реквізитами, вказаними у п. 3.2. Договору про відступлення права вимоги від 27 квітня 2021р. (платіжна інструкція №0.0..1).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором.

Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018р. у справі №909/968/16 викладено наступні правові висновки:

«50. Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

51. З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

…59. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

…60. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

…62. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України)».

Крім того, слід наголосити, що у своїй постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021р.у справі № 906/1174/18 суд дійшов наступних висновків:

«50. Вирішуючи виключну правову проблему щодо розмежування правочину відступлення права вимоги та договору факторингу, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід виходити з наведених вище суттєвих ознак указаних договорів, які відрізняють договір відступлення права вимоги від договору факторингу.

51. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

52. Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

53. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

54. Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

55. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

56. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

57. Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому».

Окрім того, у пункті 9.10 постанови ВП ВС від 07 вересня 2022р. по справі №910/16579/20, суд виклав такий висновок:

«Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи позивача про те, що право вимоги придбане не за її вартістю, а за суму в розмірі гривневого еквіваленту права вимоги. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57; від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, пункт 23). Тому купівля права вимоги за іншою ціною, ніж вартість майна або сума грошових коштів, яку боржник за вимогою має передати кредитору, не свідчить про укладення сторонами договору факторингу. Натомість обов`язковими ознаками договору факторингу є як надання фінансування фактором клієнту, так і повернення фінансування клієнтом фактору, причому з оплатою клієнтом цієї фінансової послуги (близькі за змістом висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 48; від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19, провадження № 14-181цс20, пункт 20). У випадку купівлі-продажу права вимоги такі ознаки відсутні».

Таким чином, беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, зважаючи на те що у матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договорів відступлення прав вимоги недійсними, або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цих договорів, суд дійшов висновку, що у вказаній справі має місце відступлення права вимоги (цесії), за яким новим кредитором може бути будь-яка особа, в тому числі фізична особа.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2021р. між новим кредитором ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_1 було укладено Угоду про припинення зобов`язання за кредитним Договором №014/2080/81/67157 від 24 січня 2008р.

Пунктом 1. Вказаної Угоди сторонами визначено, що у зв`язку із отриманням від боржника коштів в сумі, що задовольняє вимоги кредитора, сторони прийшли згоди до припинення зобов`язань за Договором №014/2080/81/67157 від 24 січня 2008р.

Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства юстиції України №2147/5 від 30 травня 2022р. діяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Коновалова О.С., у якого на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 припинено у зв`язку із його смертю.

07 вересня 2022р., керуючись ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Хоменком В.В. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час розгляду вказаної заяви, виконавче провадження НОМЕР_2 не зупинено, виконавчі дії вчиняються згідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Так, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. (ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом даної норми підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо (правова позиція Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018р. у справі № 755/15479/14-ц та від 20 лютого 2019р. у справі № 2-4671/11).

Зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, зважаючи на те, що зобов`язання боржника ОСОБА_1 , перед кредитором ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/2080/81/67157 від 24 січня 2008р., виконані в повному обсязі, що підтверджується Угодою про припинення зобов`язання за вказаним Кредитним договором, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2610/17238/2012 таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12-14, 18, 19, 76-81, 89, 128, 211, 247, 259-261, 268, 352-355, 432 ЦПК України; ст. ст. 8, 55, 129 Конституції України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2610/17238/2012 таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Визнати виконавчий лист №2610/17238/2012, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 18 квітня 2013р., про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» () заборгованості за кредитним договором №014/2080/81/67157 від 24 січня 2008р. у сумі 888 006,43 грн., судовий збір в розмірі 3219,00 грн., а всього 891225, 43 грн., таким що не підлягає виконанню.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: