Справа № 490/4589/24
Провадження № 2/489/2791/24
12 грудня 2024 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Микульшиної Г.А.,
із секретарем судового засіданні Тищенко Д.О.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович,
В червні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чуб Т.В. звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за № 8598.
Як на підставу заявлених вимог вказала, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки подані ТОВ «Вердикт Капітал» приватному нотаріусу документи не підтверджували безспірність заборгованості позивача. Зазначила, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за договором, який не був посвідчений нотаріально, що є істотним порушенням діючого законодавства. Також зауважувала, що позивач не була повідомлена про суму заборгованості перед вчиненням виконавчого напису. Крім того вказувала на те, що відсутні належні докази, що заборгованість боржника становить саме такий розмір, як зазначено у виконавчому написі з урахуванням існування рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спірним кредитним договором в іншому розмірі.
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Згідно ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.08.2024 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.
21.08.2024, тобто в період перебування справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва, від представника позивача адвоката Чуб Т.В. надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Дебт Форс», якого було замінено як належного стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вказаного виконавчого напису як правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Дебт Форс».
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Чуб Т.В. в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. 02.12.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
Представники відповідачів ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Дебт Форс» в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористались.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.
08.08.2007 між АБ «Факторіал - Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 153-в/41 на придбання автотранспорту, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 46 460,00 доларів США. Договір не було посвідчено нотаріально (а.с. 6-11).
Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2009 по справі № 2-361/09 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку на користь АБ «Факторіал-Банк» 239 953, 20 грн., а також судові витрати (а.с. 13).
22.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8598, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 153-в/41 від 08.08.2007, укладеним нею із АТ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», за період з 11.12.2020 по 14.07.2021 в розмірі 1 330 380,82 грн., з яких:
- 3 % річних 92 367,61 грн.;
- інфляційні збитки 1 237 513,21 грн. (а.с. 12).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області від 28.06.2024 замінено стягувача у виконавчому провадженні № 67993623 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 32).
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).
Так, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача виписку з рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості, або первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем, зазначений у написі, є безспірним.
Також зі змісту наданих матеріалів вбачається, що вказаний кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тоді як відповідно до п. 1 Переліку для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).
Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.
26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Згідно змісту цих норм, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Тобто на даний час діє редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, і як викладено вище, нотаріусом вимог вказаного Порядку не дотримано.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
За таких обставин та враховуючи, що нотаріусом не було дотримано вимог щодо порядку вчинення виконавчого напису, а саме такий напис було вчинено на виконання не посвідченого нотаріально кредитного договору, а також за відсутності надання кредитором документів бухгалтерського обліку на підтвердження розміру заборгованості, нарахованої відповідно до умов договору, оспорюваний виконавчий напис та встановлена в ньому заборгованість не можуть вважатися безспірними і такими, що не потребують додаткового доказування, а відтак вчинення виконавчого напису не ґрунтується на вимогах закону.
Наведені висновки ґрунтуються на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) з подібних правовідносин.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги до ТОВ «Дебт Форс» обґрунтованими і доведеними, в цій частині позов підлягає задоволенню.
В той же час, вимоги позивача до ТОВ «Вердикт Капітал» є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказане товариство станом на час розгляду справи не є належною стороною у спірних правовідносинах, в якості стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису його замінено на ТОВ «Дебт Форс».
Згідно ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.
З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, визначення кола сторін по справі на власний розсуд. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.
Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Оскільки судом встановлено, що належним відповідачем у даній справі є ТОВ «Дебт Форс», в частині вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно відмовити.
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Дебт Форс» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 22.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 8598, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 153-в/41 від 08.08.2007 з усіма додатками та додатковими угодами, за період з 11.12.2020 по 14.07.2021 в загальній сумі 1 330 380,82 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
В частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, адреса: м. Миколаїв, вул. Спаська, 13, офіс 6.
Повний текст рішення складено 12.12.2024.
Суддя Г.А. Микульшина