Провадження № 2-п/643/116/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 06.10.2021 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , який у подальшому уточнила та остаточно просила стягнути з відповідача на свою користь спричинену їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 158 188,48 гривень та в рахунок моральної шкоди суму в розмірі 200 000,00 гривень.

Московський районний суд м. Харкова у складі судді Олійника О.О. ухвалою від 11.10.2021 відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2023 року вказану цивільну справу передано на розгляд Московського районного суду м. Харкова.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 визначено головуючого суддю Семенову Я.Ю. Справу передано судді Семеновій Я.Ю. 07.11.2023.

Московський районний суд м.Харкова заочним рішенням від 10 квітня 2024, ухваленим у справі №643/17433/21, позов ОСОБА_2 , поданий в особі представника адвоката Тімохова О.Є. до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 51 506,08 гривень. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду в розмірі 30000,00 гривень. Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2582,13 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Іваненка Є.В. 25 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року, ухвалене по цивільній справі №643/17433/21 та призначити справу до розгляду.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 28 листопада 2024 року задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Іваненка Є.В. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Поновив ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м.Харкова від 10 квітня 2024 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначив у справі судове засідання для розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення представник заявника - адвокат Іваненко Є.В. зазначив, що 03 листопада 2024 року під час пошуку інформації щодо наявності підстав для демобілізації ОСОБА_1 при перевірці Єдиного державного реєстру судових рішень він виявив справу №643/17433/21, про яку ОСОБА_1 не був обізнаний. Посилався, що, як на його думку, заочне рішення суду від 10 квітня 2024 року прийнято з порушенням його прав як відповідача, позаяк він проходить військову службу у ЗСУ, тому не отримував судові повістки та заочне рішення у вказаній справі, а відтак, не мав можливості висловити свою позицію у справі.

У судове засідання 04 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у судовому засіданні був присутній повноважний представник відповідача адвокат Іваненко Є.В.

Представник відповідача адвокат Іваненко Є.В. у судовому засіданні 04 грудня 2024 року ініційовану ним в інтересах ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення підтримав, просив скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року, ухвалене по цивільній справі №643/17433/21, та призначити справу до розгляду з підстав, як про це викладено у заяві про перегляд заочного рішення. Зазначив, що ОСОБА_1 несе службу у Збройних Силах України, у зв`язку з чим не знав про існування даної справи та ухвалене у ній заочне рішення. Посилався, що згідно з ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року, постановленою у справі №643/18938/15-к, обвинуваченого ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження стосовно нього закрито. Зазначив, що ОСОБА_1 надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження стосовно нього кримінального провадження з цих підстав. Однак, як на це посилається представник відповідача, у вказаній ухвалі суду не встановлено вину обвинуваченого ОСОБА_1 , а також відсутнє посилання на визнання ОСОБА_1 своєї вини. Як на думку представника відповідача, ухвала про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності не може слугувати належною правовою підставою для встановлення вини чи зобов`язання щодо відшкодування шкоди.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні 04 грудня 2024 року зазначила, що не вбачає підстав для скасування заочного рішення, ухваленого Московським районним судом м.Харкова 10 квітня 2024 року у даній цивільній справі. Зазначила, що вона з 2015 року, від дня ДТП, коли діями ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, її моральному та фізичному здоров`ю було завдано непоправної шкоди, останній навіть не приніс їй своїх вибачень, не кажучи вже про відшкодування шкоди. Зауважувала, що ОСОБА_1 за дев`ять років від дня дорожньо-транспортної пригоди не сплатив «жодної копійки» у відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди, його заяву про перегляд заочного рішення вона сприймає, як продовження багаторічного та цинічного знущання над нею, зазначила, що коли вона постраждала внаслідок ДТП, вона мала дитину місячного віку, яку внаслідок отриманих нею травм вона більше не мала змоги годувати. Звертала увагу, що вона вимушена була відчувати нестерпний біль через отримані травми та неможливість погодувати дитину груддю, терпіти приниження через те, що унаслідок отриманих травм вона була «прикована до ліжка» та не могла самостійно виконувати навіть елементарні гігієнічні процедури, в зв`язку з чим потребувала сторонньої допомоги, як медичного персоналу, так і власного чоловіка. Зазначила, що ОСОБА_1 не поніс покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, кримінальне провадження стосовно нього було закрито, у зв`язку зі спливом строків давності, він знав про наявність в провадженні суду даної цивільної справи ще з 2021 року, але не вчиняв жодних дій, щоб поступити достойно, перепросити та хоча б компенсувати понесені нею витрати на довготривале лікування та відновлення після ДТП. Зазначила, що внаслідок такої багаторічної непорядної поведінки ОСОБА_1 по відношенні до неї та її родини вона перенесла глибоке розчарування, їй дуже болісно відчувати, що винна людина не понесла покарання за свої неправомірні дії та продовжує знущатися над нею.

Суд, заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали заяви, доходить висновку, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення, проти чого не заперечували інші учасники справи. Також суд ураховує, що в судовому засіданні відповідач був представлений повноважним представником.

Дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду та матеріали цивільної справи №643/17433/21, суд доходить висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

За правилами ч. 2 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, серед іншого, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це;

посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 288 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, 06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Московський районний суд м. Харкова у складі судді Олійника О.О. ухвалою від 11.10.2021 відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.

Розпорядженням Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2023 року вказану цивільну справу передано на розгляд Московського районного суду м. Харкова.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 визначено головуючого суддю Семенову Я.Ю. Справу передано судді Семеновій Я.Ю. 07.11.2023.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 08 листопада 2023 року прийняв до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання.

Копію ухвали про прийняття справи до свого провадження від 08 листопада 2023 року та позовну заяву з доданими документами Московським районним судом м. Харкова було направлено за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , відповідно до отриманої Московським районним судом м. Харкова 08.11.2023 довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Конверт із зазначеними документами повернувся до суду, як неотриманий відповідачем.

У судові засідання, призначені на 06.12.2024, на 23.01.2024, 26.02.2024, 25.03.2024, 10.04.2024 відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився, судові повістки про виклик відповідача із зазначенням дати, часу та місця розгляду справи, повернулися до суду як неотримані із зазначенням у довідці про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, у матеріалах справи містяться докази повідомлення відповідача ОСОБА_1 належним чином про дати та час судових засідань по справі №643/17433/21.

Наведене свідчить, що судом вчинено дії щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом направлення на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку судових повісток. Повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштових конвертів з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить, що судові повістки не були вручені відповідачеві з причин, що не залежать від суду, який в установленому законодавством порядку вчинив процесуальні дії, що у відповідності до вимог ЦПК України свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи.

Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року, прийнятій у справі №0870/8014/12, провадження № К/9901/6938/19.

Під час перебування даної цивільної справи у провадженні судді Московського районного суду м. Харкова Олійника О.О. у період часу з 11.10.2021 (дати відкриття провадження у справі) до 21.03.2022, тобто до повномасштабного вторгнення рф на територію України та ще до мобілізації ОСОБА_1 до лав ЗСУ, відповідач не з`являвся в судові засідання, судові повістки, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача поверталися до суду з позначкою у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Водночас, беручи до уваги посилання відповідача в особі представника адвоката Іваненка Є.В. на те, що він, ОСОБА_1 , не мав можливості з`явитися в судові засідання у даній справі через несення ним служби у лавах ЗСУ, суд зважає на таке.

За правилами ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, необхідним є наявність трьох обставин: неявка відповідача у судове засідання і неповідомлення про причини неявки (або неявка відповідача у судове засідання, або не повідомлення про причини неявки); неподання відзиву з поважних причин; наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто такі докази, які не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення.

У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача - адвокат Іваненко Є.В. не посилався на жоден новий доказ, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи, як і не посилався на такі докази у судовому засіданні.

Що стосується посилань представника відповідача у заяві про перегляд заочного рішення на те, що під час закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України стосовно ОСОБА_1 та звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі із закінченням строків давності, його вину встановлено не було, він свою винуватість не визнавав, а також посилання представника відповідача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29.07.2021, прийнятій у справі №552/5595/18 про те, що визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови звільнення від кримінальної відповідальності кримінальним процесуальним законом не передбачено, то суд керується таким.

Наведена вище правова позиція, на яку представник відповідача посилається у заяві про перегляд заочного рішення була викладена Верховним Судом при перегляді в касаційному порядку кримінального провадження за обвинуваченням особи за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України. У свою чергу, у даній цивільній справі ОСОБА_2 був пред`явлений позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортної пригоди після закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строків давності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У свою чергу, як виснував Верховний Суд у постанові, прийнятій 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 березня 2024 року, прийнятій у справі №177/759/23, провадження №61-379св24.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року, прийнятій у справі №606/1630/21, провадження №61-6192св22, відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України унормовано, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Водночас, зміст заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не містить посилань на жодні докази, якими він має намір, у разі скасування заочного рішення, доводити обставини того, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким він керував, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, таких доказів до матеріалів заяви про перегляд заочного рішення відповідачем також не додано.

З аналізу статті 288 ЦПК України слідує, що умовою перегляду заочного рішення є не лише встановлення судом при розгляді відповідної заяви обставин того, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, а одночасно судом має бути встановлено, що докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто ці дві обставини мають існувати одночасно.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі від 01 травня 2007 року «Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах», другу умову слід розуміти таким чином, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення посилається на такі обставини та на такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд дійшов би іншого висновку. Заочне рішення не може бути скасовано лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Відтак, ураховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на те, що відповідач не надав суду будь-яких доказів, що мають істотне значення для вирішення справи та ухвалення іншого, аніж ухвалене рішення суду, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в особі представника адвоката Іваненка Є.В. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року.

Керуючись ст. 285-288, 258-261, 352-353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року, ухваленого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено і підписано 11 грудня 2024 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова