17 жовтня 2024 рокуСправа № 495/3327/24
Номер провадження 2/495/2353/2024
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Братків І.І.,
за участю секретаря судового засідання Райти Е.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Білгороді-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перша Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора Одеської області державний нотаріус Саданов Олександр Валерійовича про зняття арешту з майна,
12 квітня 2024 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Шостої Одеської державної нотаріальної контори в якому просить:
- скасувати арешт на 1/1 частку будинку АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №8207612;
- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 19.11.2008 за №8207612 про арешт 1/1 частки будинку АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04.03.2005 за договором купівлі-продажу житлового будинку, я придбав нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Продавцем квартири являється ОСОБА_4 . 04 березня 2005 року цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., від нотаріуса позивачем було отримано витяг з Державного реєстру правочинів за № 755371 від 04.03.2005 року серії ВА № 256164. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8401442 від 20.09.2005, виданий начальником БТІ ОСОБА_5 , реєстратор ОСОБА_6 серії СВХ № 006455 на 1/1 частку будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1
На момент складання договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку будь-які обтяження були відсутні. Крім того, позивачем 07 жовтня 2008 року було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 314067 за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, будь-які обтяження на час виготовлення державного акту щодо будинку, були відсутні. З часу набуття законного права власності на вище зазначений будинок, позивач постійно в ньому мешкає разом зі своєю сім`єю. В березні місяці 2024 року з ціллю реєстрації своєї неповнолітньої доньки звернувся до Центру надання адміністративних послуг та надав документи на будинок, де стало відомо, що на належний позивачу будинок існує обтяження арешт відносно часток власності майна 42/100, 58/100 ОСОБА_2 . З цього приводу, на вимогу позивача надали інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з якого стало відомо, що 19.11.2008 за номером реєстратора 8207612 Шостої одеської державної нотаріальної контори на підставі ухвали без номеру від 18.01.1999 Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на будинок за АДРЕСА_1 існує (архівний запис) арешт відносно майна ОСОБА_2 . В реєстрації доньки позивача за вище вказаною адресою було відмовлено. Будинок на час внесення запису належав позивачу і хто такий ОСОБА_2 не відомо. З відповіді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області на запит стало відомо про те, що згідно з обліково-статистичних даних Білгород-Дністровського міського суду Одеської області в 1999 році справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу не дійсним не зареєстрована, будь-які інші відомості, а саме про накладання арешту на будинок АДРЕСА_1 відсутні.
Також, не зрозуміло чому Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали без номеру від 18.01.1999 зареєстровано обтяження 19.11.2008. В зв`язку з тим, що в теперішній час в Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області будь-яка цивільна справа щодо спору належного мені будинку відсутня, ухвали про накладання арешту від 18.01.1999 без номера немає в судовому архіві немає, слід дійти висновку про безпідставність накладання арешту на майно та просить суд відновити порушене право розпорядження власністю шляхом постановлення рішення про скасування арешту.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 16 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху; позивачу встановлено строк, який не перевищує 10 днів для усунення недоліків.
04.06.2024 на адресу суду надійшла позовна заява на виконання ухвали суду від 16.04.2024 про зняття арешту з майна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перша Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора Одеської області державний нотаріус Саданов Олександр Валерійовича.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І.І./ від 07 червня 2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження; справу призначено до судового розгляду, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Биковський В.Д. в судове засідання не з`явилися, однак адвокат Биковський В.Д. надав до суду заяву про слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки, яка повернулась на адресу суду без вручення від 09.08.2024, 15.08.2024, 04.09.2024, 03.10.2024 з відміткою працівника АТ «Укрпошти» на довідці про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату та місце слухання справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки, яка повернулась на адресу суду без вручення від 12.08.2024, 19.08.2024, 04.09.2024, 03.10.2024 з відміткою працівника АТ «Укрпошти» на довідці про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
Третя особа державний нотаріус Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданов О.В. у судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВВТ №802664 посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. згідно якого гр. ОСОБА_4 продала, а гр. ОСОБА_1 купив житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 під номером двадцять дев`ять, на земельній ділянці розміром 609 кв.м. Цей житловий будинок належить продавцю гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чухрай Т.Ю., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, 13.01.2004 по реєстру за №74 і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.04.2004, реєстраційний номер 1244816, номер витягу 3236626 від 01.04.2004, номер запису: 3562 в книзі 26.
Згідно копії витягу з Державного реєстру правочинів №755371 від 04.03.2005, сформованого приватним нотаріусом Тітовою Т.С., номер правочину 491103, договір купівлі-продажу, предмет правочину будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; відчужувач ОСОБА_4 , набувач ОСОБА_1 .
Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 8401442, тип об`єкта: будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу/ ВВТ №802664/ 04.03.2005/ приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу реєстр. №714, форма власності: приватна, частка: 1/1.
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №314067 виданого ОСОБА_1 , на підставі рішення Білгород-Дністровської міської ради від 17 липня 2007 року №305-V, від 17 квітня 2008 року №492- V є власником земельної ділянки площею 0,0607 га. Розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №373479263 від 09.04.2024, на будинок, адреса: АДРЕСА_1 , накладено арешт (архівний запис). Реєстраційний номер обтяження: 8207612; підстава: ухвала б/н 18.01.1999 Білгород-Дністровський міський суд; власник: ОСОБА_2 ; зареєстровано: 19.11.2008 за №8207612, реєстратором: Шоста Одеська державна нотаріальна контора.
З копії листа Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.04.2024, вбачається, що в 1999 році справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору купівля-продажу недійсним не зареєстрована.
З відповіді Одеського державного нотаріального архіву №1290/0120 від 24.05.2024 долученої до матеріалів справи з якого вбачається, що в матеріалах архівного фонду Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори міститься ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.1999, щодо накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
На підставі вказаної ухвали Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-99 накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . Відомості про зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Тітової Т.С. на державне зберігання до Одеського державного нотаріального округу не передавалися.
З відповіді Державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О.С. інформацію, стосовно обтяження запис №8207612 від 18.01.1999 т зняти арешт, неможливо в зв`язку з відсутністю в Першій Білгород-Дністровській державній нотаріальній конторі будь-яких документів, стосовно арешту.
З наданих позивачем документів вбачається, що арешт на нерухоме майно, належне йому на праві приватної власності було накладено після того, як він придбав за договором купівлі-продажу будинок у ОСОБА_4 , що в свою чергу обмежує право позивача на вільне розпорядження належним йому будинком.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як встановлено вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).
Отже, права ОСОБА_1 , як власника будинку, порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з будинку.
Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном.
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).
Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
З 01.01.2013 відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.
Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.
Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майнота їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав наинерухоме майноита їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.
Згідно з положеннями пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власністю після закінчення відповідних розслідувань.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.
За таких обставин, наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту з нерухомого майна, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
При цьому суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.
Таким чином, суд, встановивши вказані обставини, дійшов висновку про те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту, накладеного Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на майно, відомості щодо якого відсутні в органу нотаріальної контори, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивача, який є власником майна на підставі договору купівлі-продажу.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо скасування арешту, накладеного на 1/1 частку будинку Шостою Одеською нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н від 18.01.1999 Білгород-Дністровського міського суду, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію обтяжень 8207612, зареєстровано 19.11.2008, то суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Таким чином, судове рішення про скасування арешту, яке набрало законної сили, являється правовою підставою для здійснення державним реєстратором дій щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16, 316, 321, 328, 391 ЦК України, ст.ст.4, 10, 76-82, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перша Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора Одеської області державний нотаріус Саданов Олександр Валерійовича про зняття арешту з майна задовольнити частково.
Скасувати арешт на 1/1 частку будинку АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №8207612.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя Ірина БРАТКІВ