ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/5901/23

провадження № 22-ц/4809/1108/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Дуковського О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року у складі судді Голосеніної Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що має з відповідачем спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Вказувала, що їх син ОСОБА_3 з 01.09.2023 є учнем групи першого денного курсу ДНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Термін закінчення навчання 15.02.2025. Син знаходиться на її утриманні та несе витрати на проїзд до місця навчання, оплату за проживання, одяг, харчування, навчальні матеріали для навчання. Оскільки син ще не отримав освіту, навчається на денній формі, тому не має можливості працювати. Відповідач має можливість надавати сину матеріальну допомогу на період навчання, але добровільно її не надає.

Посилаючись на зазначені обставини просила стягувати з відповідача на користь повнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.11.2023 і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років.

Додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2024 року допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій його представник ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача, який з червня 2021 року офіційно не працевлаштований, не має доходу, тому в нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина.

Вважає, позивач не надала доказів того, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку допомогу.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказала, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки на відповідача, як на батька, чинним законодавством покладено обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки їх син потребує матеріальної допомоги, яку відповідач будучи працездатним має можливість надавати.

Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.09.2005.

ОСОБА_3 з 01.09.2023 є учнем групи першого (денного) курсу ДНЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », термін закінчення навчання 15.02.2025, що підтверджується довідкою навчального закладу від 03.04.2024 № 157.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку з приводу наявної хвороби, хворіє з дитинства, періодично приймає планове лікування.

З довідки про доходи за формою ОК-5 стосовно ОСОБА_2 вбачається, що відповідач з 2021 не отримує дохід.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для покладення на батька обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки є такою, що потребує матеріальної допомоги, яку відповідач будучи працездатним має можливість надавати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що повнолітній син відповідача, на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжує навчання, не працює, оскільки навчання за денною формою навчання позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим є таким, що потребує матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, дійшов правильного висновку з яким погоджується колегія суддів про задоволення позовних вимог мотивуючи своє рішення тим, що відповідач будучи працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Відомостей про відсутність можливості сплачувати аліменти, відповідач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів, що відповідач офіційно не працевлаштований, не має доходу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність офіційного працевлаштування не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із продовженням навчання.

Фактично доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними, оскільки не спростовують обов`язку батька брати участь у матеріальних витратах на повнолітню дитину, яка потребує такої допомоги.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

Суд дослідив всі докази, надані сторонами та доводи зазначені сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах та нормах матеріального та процесуального права і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.Л. Дуковський