ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8036/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2024 року КП "Київкомунсервіс" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що КП "Київкомунсервіс" надає послуги з вивезення побутових відходів, зокрема і за адресою: АДРЕСА_1 . Власником квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою є ОСОБА_1 . У зв`язку із несплатою коштів за отримані послуги у період з липня 2018 року по червень 2024 року, у неї утворилася заборгованість, яка разом із врахуванням 3% річних від суми боргу та суми інфляційних втрат становить 4 915,27 грн., та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 02 серпня 2024 року

12 серпня 2024 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 20 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23 серпня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач ОСОБА_1 зазначила, що позивач помилково зазначив її відповідачем, як єдину власницю квартири, а позов мав би бути поданий до двох співвласників. Окрім того ОСОБА_1 вказала, що вона не має заборгованості перед позивачем, на підтвердження чого долучає квитанцію про оплату послуг у розмірі 4370,00 грн.

27 серпня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідачем дійсно було здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 4370,00 грн, втім позивач наполягає на стягненні іншої частини боргу із врахуванням 3% річних від суми боргу, розміру інфляційних втрат та суми судового збору.

02 вересня 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог стосовно стягненню з неї суми боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

09 вересня 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача у справі та уточнена позовна заява. У клопотанні про залучення співвідповідача позивач просить залучити до участі у справі ОСОБА_2 , який є співвласником квартири за якою виникла заборгованість, а тому даний спір стосується прав та обов`язків останнього.

В уточненій позовній заяві позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з вивезення твердих побутових відходів у сумі 4413, 66 грн, інфляційні втрати у розмірі 348, 81 грн та 3% річних від суми боргу у розмірі 152, 80 грн.

Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року до участі у справі як співвідповідача було залучено ОСОБА_2

02 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача - адвоката Гриньковського С.П. надійшов відзив на позовну заяву, якому представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 тривалий час не проживає у квартирі АДРЕСА_3 та не отримує житлово-комунальних послуг, які надаються до даної квартири. Зазначив, що з 1998 року по жовтень 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, ведення спільного господарства припинили у травні 2012 року, з того часу ОСОБА_2 у квартирі не проживав, житлово-комунальних послуг не отримував. Також представник відповідача зазначив, що позивач звертаючись до суду із первісною редакцією позову просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг за вивезення твердих побутових відходів у розмірі 4 413, 66 грн, інфляційні втрати у розмірі 348, 81 грн та 3% річних від суми боргу у сумі грн. Разом з тим, позивач, визнаючи факт того, що ОСОБА_1 у серпні 2024 року, погашено частину заборгованості у розмірі 4370,00 грн за послуги за вивезення твердих побутових відходів, у прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог все ж просить стягувати із відповідачів солідарно розмір заборгованості (без його коригування після фактичної часткової оплати заборгованості відповідачем ОСОБА_1 ) у сумі 4915, 27 грн, з яких: 4 413, 66 грн, інфляційні втрати у розмірі 348, 81 грн та 3% річних від суми боргу у сумі 152,80 грн. Зважаючи на викладене, представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач не скориствався своїм правом та не надіслав до суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 .

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у позові, суд дійшов наступного висновку.

08 червня 2018 року в газеті "Хрещатик" № 61 (5112) було оприлюднено оферту до публічного договору про надання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» послуг з вивезення побутових відходів, а також тарифи та норми на надання послуг з вивезення побутових відходів виконавця послуг. Публічний договір від 08 червня 2018 року про надання послуг з вивезення побутових відходів опубліковано на сайті позивача.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору позивач, як виконавець, взяв на себе зобов`язання надавати послуги з вивезення побутових відходів відповідно до «Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 р. №1070, рішення Київської міської ради від 14.12.2017 р. №697/3704 «Про деякі питання щодо поводження з побутовими відходами на території міста Києва», «Правил благоустрою території міста Києва», розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 4.1., п. 4.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В обґрунтування позову, із врахування заяви про уточнення позовних вимог, позивач зазначив, що відповідачі отримують послуги з вивезення побутових відходів за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі зазначеного публічного договору, оскільки є співвласниками зазначеного помешкання.

Право власності відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2001 року, яка міститься у матеріалах справи.

Окрім того, відповідачі зареєстровані у даному помешканні, а тому є споживачами послуг з вивезення твердих побутових відходів.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов Договору, вимог кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у певних умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором про надання послуг встановлено плату, Замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.05.2020 у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 14-280цс18.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Рішенням Київської міської ради від 17 квітня 2018 року за № 479/4543 «Про визначення послуги з вивезення побутових відходів окремою комунальною послугою, право на здійснення якої виборюються на конкурсних засадах» послугу з вивезення побутових відходів визначено окремою послугою. Спеціальним законом в сфері поводження з побутовими відходами є Закон України «Про відходи».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відходи», послуги з поводження з побутовими відходами - послуги з вивезення, перероблення та захоронення побутових відходів, що надаються в населеному пункті згідно з правилами благоустрою території населеного пункту, розробленими з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту та затвердженими органом місцевого самоврядування. Відповідно до статті 35-1 цього Закону, поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів зобов`язаний укласти договори про надання послуг з перероблення та захоронення побутових відходів із суб`єктами господарювання, що надають такі послуги відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту. Договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами мають містити інформацію про укладені договори між виконавцем послуг з вивезення побутових відходів та суб`єктами господарювання, що надають послуги з перероблення та/або захоронення побутових відходів.

Статтею 151 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

За приписом статті 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживачів покладається обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідачі неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг, з огляду на що у них виникла заборгованість за оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів, у розмірі 4413, 66 грн, яку позивач просив стягнути солідарно із відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 у серпні 2024 року було частково погашено вказану заборгованість у розмірі 4370,00 грн, про що свідчить копія квитанції № від 09 серпня 2024 року.

Тим самим, сплата заборгованості свідчить про те, що відповідачкою ОСОБА_1 визнавався факт того, що за помешканням, яке належить їй на праві спільної часткової власності, наявний борг.

Суд приймає до уваги пояснення викладені у відзиві на позов, поданий представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Гриньковським С.П., про те, що відповідач ОСОБА_2 , хоч і є співвласником квартири, по якій виник борг за послуги з вивезення твердих побутових відходів, однак у помешканні тривалий час не проживає, житлово-комунальними послугами, які надаються до помешкання - не користується з об`єктивних підстав, викладених у відзиві на позов, однак зважаючи на те, що ОСОБА_2 є співвласником помешкання, за яким виникла заборгованість, а також враховуючи норму статті 319 ЦК України, вимога про солідарне стягнення з нього та ОСОБА_1 заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів, підлягає задоволенню.

З позовної заяви вбачається, що позивачем ставилася вимога щодо стягнення основної суми боргу, яка складає 4413, 66 грн. Відповідачем ОСОБА_1 було надано суду докази часткової сплати вказаної заборгованості у розмірі 4370,00 грн, про що свідчить копія відповідної квитанції, яка міститься у матеріалах справи. Окрім того, матеріали справи містять копію листа КП «Київкомунсервіс», у якому зазначено, що сплачені ОСОБА_1 кошти у сумі 4370,00 грн були зараховані на особовий рахунок НОМЕР_1 . Також позивачем у відповіді на відзив підтверджувався факт погашення відповідачем ОСОБА_1 частини заборгованості у розмірі 4370,00 грн.

Однак, не зважаючи на викладене, позивач подаючи до суду заяву про уточнення позовних вимог, все ж просив стягнути з відповідачів суму боргу у розмірі 4413,66 грн, тобто не здійснив коригування суми заборгованості із врахуванням часткової сплати суми боргу.

Таким чином, суд беручи до уваги факт часткової сплати ОСОБА_1 частини розміру заборгованості, зазначає, що стягненню із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власників квартири, за якою виникла заборгованість, підлягає різниця між сумою, яку заявляє позивач та розміром сплачених відповідачкою ОСОБА_1 коштів, що становить 43,00 грн (4413, 00 грн - 4370,00 грн), а тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, позивач, просив стягнути із відповідачів на свою користь 3% річних в розмірі 152, 80 грн та інфляційні втрати в розмірі 348, 81 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено частково вірність здійсненого нарахування. Так, за підрахунком суду період, за який має нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати становить з грудня 2021 року по лютий 2022 року включно та з січня 2024 року по липень 2024 року включно, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Втім, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудня 2023 року. При цьому позивачем заявлено до стягнення також період з березня 2022 року по грудень 2023 року включно, за який стягнення не може бути нараховано з підстав зазначених вище.

Отже, за підрахунком суду до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 27,03 грн та інфляційні втрати в розмірі 116,19 грн.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог КП "Київкомунсервіс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів, з нарахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 186,22 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 91,56 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з вивезення твердих побутових відходів - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" заборгованість за послуги з вивезення твердих побутових відходів, з нарахуванням інфляційної складової боргу та трьох процентів річних в загальному розмірі 186,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" судовий збір у розмірі 91,56 грн, а саме: по 45,78 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс", місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявська,23, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач 2 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя К.В. Шаповалова