ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 761/25101/20

провадження № 61-6978св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - заступник начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Людмила Василівна,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Власюк Катерина Петрівна, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва,

у складі судді Саадулаєва А. І., від 09 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кулікової С. В.,

Музичко С. Г., Болотова Є. В., від 20 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення заступника начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. про виведення в окреме провадження постанов про накладення штрафів, заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 .

2. Вимоги скарги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 20 липня 2023 року заступник начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби

у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 та виведення в окреме провадження постанов про стягнення штрафів, винесених після 31 серпня 2021 року.

3. Зазначав, що вказана постанова державного виконавця порушує його права, в тому числі майнові, оскільки 31 серпня 2021 року спір у справі

№ 761/25101/20 було вирішено по суті, а тому, після 31 серпня 2021 року, у державного виконавця були відсутні повноваження виконувати судове рішення щодо забезпечення позову і накладати штрафи. Постанови про стягнення штрафу мали бути скасовані або самим державним виконавцем, або керівником, а не виведені в окреме провадження.

4. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірним та скасувати пункт 4 постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20 липня 2023 року в частині виведення

в окреме провадження постанов про накладення штрафів № НОМЕР_1

від 09 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 07 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 13 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 21 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1

від 28 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 03 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 10 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 25 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 01 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 08 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 грудня 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

5. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 20 березня 2024 року, скаргу задоволено частково, визнано неправомірним пункт 4 постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20 липня 2023 року та зобов`язано заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. скасувати пункт 4 постанови про закінчення виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 від 20 липня 2023 року в частині виведення в окреме провадження постанов про накладення штрафів № НОМЕР_1 від 09 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 07 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 13 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 21 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 28 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 03 листопада 2021 року, № НОМЕР_1

від 10 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 25 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 01 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 08 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 грудня 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року. В іншій частині скарги відмовлено.

6. Суди попередніх інстанцій вказали, що у справі № 761/25101/20 строк дії заходів забезпечення позову, встановлених постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, закінчився 31 серпня 2021 року, а отже у державного виконавця після 31 серпня 2021 року були відсутні підстави примусово виконувати відповідні заходи забезпечення позову та накладати штрафи за невиконання судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Власюк К. П. просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 09 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 20 березня 2024 року, ухваливши нове судове рішення, яким відмовити

у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

8. 08 травня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат

Власюк К. П. подала касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня 2024 року у справі № 761/25101/20.

9. Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у червні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

10. Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця вказала неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального права та порушення норми процесуального права.

12. Зауважує, що заходи забезпечення позову, вжиті постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі

№ 761/25101/20, продовжили свою дію і після 31 серпня 2021 року, тобто після прийняття Шевченківським районним судом м. Києва рішення у справі, оскільки ОСОБА_2 це рішення суду було оскаржено.

13. Стверджує, що у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва

від 31 серпня 2021 року не було зазначено про скасування вжитих заходів забезпечення позову, які продовжили свою дію до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, тобто до 22 грудня 2021 року.

14. Наголошує, що заходи забезпечення позову ні за власною ініціативою суду, ні за клопотанням ОСОБА_1 не були скасовані до 14 червня

2023 року.

15. У постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець була зобов`язана вирішити питання про виведення постанов про стягнення штрафів, які є невиконаними, в окреме виконавче провадження.

16. Звертає увагу на те, що судовими рішеннями у справах № 640/35953/21, № 640/35029/21, № 640/35026/21, № 640/30976/21, які набрали законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його позовів про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу № НОМЕР_1 від 07 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 13 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1

від 21 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 28 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1

від 03 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 10 листопада 2021 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

17. У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Якименко М. М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

18. Зауважує, що строк дії заходів забезпечення позову закінчився

31 серпня 2021 року, а тому після вказаної дати державний виконавець не мав підстав для їх примусового виконання і накладання штрафів. Стверджує, що у межах розгляду цієї справи Верховний Суд не може надавати оцінку правомірності постанови Київського апеляційного суду від 09 грудня

2020 року, якою заходи забезпечення позову були вжиті до винесення судом першої інстанції рішення. ОСОБА_2 погодилась із вказаною постановою апеляційного суду. Вважає, що ОСОБА_2 у касаційній скарзі помилково посилається на судові рішення, які не були предметом дослідження судів попередніх інстанцій у цій справі.

Інформація про інші процесуальні звернення, які надійшли до Верховного Суду

19. У червні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Власюк К. П. подала до Верховного Суду заяву, в якій звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 червня 2024 року у справі

№ 761/25101/20 про те, що дії державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження, після повідомлення ОСОБА_1 про ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва 31 серпня 2021 року рішення у справі № 761/25101/20, були правомірними, оскільки були відсутні підстави, передбачені статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», для закінчення виконавчого провадження.

20. У липні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Якименко М. М. подав до Верховного Суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 761/25101/20, не свідчать про те, що державний виконавець мав право продовжувати вчиняти виконавчі дії всупереч виконавчому документу - постанові Київського апеляційного суду

від 09 грудня 2020 року, якою були вжиті заходи забезпечення позову до винесення судом першої інстанції рішення у справі. Зауважує, що у державного виконавця були відсутні підстави для накладення необмеженої кількості штрафів.

Обставини справи, встановлені судами

21. У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 761/25101/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

22. Постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 761/25101/20 вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини

ОСОБА_3 з матір`ю - ОСОБА_2 до винесення судом першої інстанції рішення.

23. З примусового виконання постанови Київського апеляційного суду

від 09 грудня 2020 року щодо забезпечення позову ОСОБА_2 заступником начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 16 грудня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

24. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня

2021 у справі № 761/25101/20 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

25. 23 вересня 2021 року до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява боржника ОСОБА_1 про припинення проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № НОМЕР_1

у зв`язку із ухваленням рішення судом першої інстанції. До заяви боржником додано копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 31 серпня 2021 року у справі № 761/25101/20.

26. В подальшому державний виконавець продовжив здійснення примусових заходів щодо примусового виконання виконавчого документа

№ 761/25101/20, зокрема виносив постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення від 09 вересня 2021 року, № НОМЕР_1

від 16 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 07 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 13 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1

від 21 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 28 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1

від 03 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 10 листопада 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 25 листопада

2021 року, № НОМЕР_1 від 01 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 08 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року.

27. Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 761/25101/20 рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 31 серпня 2021 року залишено без змін.

28. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого

2023 року у справі № 761/25101/20 скасовано заходи забезпечення позову, застосовані постановою Київського апеляційного суду від 09 грудня

2020 року.

29. 20 липня 2023 року заступник начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кенюк Л. В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Пунктом 4 вказаної постанови вирішено постанови про стягнення штрафу

№ НОМЕР_1 від 31 грудня 2020 року, № НОМЕР_1 від 06 січня

2021 року, № НОМЕР_1 від 14 січня 2021 року, № НОМЕР_1 від 21 січня

2021 року, № НОМЕР_1 від 28 січня 2021 року, № НОМЕР_1 від 04 лютого

2021 року, № НОМЕР_1 від 11 лютого 2021 року, № НОМЕР_1 від 17 лютого 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 лютого 2021 року, № НОМЕР_1 від 10 березня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 березня 2021 року, № НОМЕР_1 від 07 квітня 2021 року, № НОМЕР_1 від 14 квітня 2021 року, № НОМЕР_1 від 09 червня 2021 року, № НОМЕР_1 від 17 червня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 червня 2021 року, № НОМЕР_1 від 01 липня 2021 року, № НОМЕР_1 від 08 липня

2021 року, № НОМЕР_1 від 15 липня 2021 року, № НОМЕР_1 від 22 липня

2021 року, № НОМЕР_1 від 29 липня 2021 року, № НОМЕР_1 від 12 серпня

2021 року, № НОМЕР_1 від 19 серпня 2021 року, № НОМЕР_1 від 09 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 вересня 2021 року, № 263929513 від 07 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 13 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 21 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 28 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 03 листопада 2021 року, № НОМЕР_1

від 10 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 25 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 01 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 08 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 грудня 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року вивести в окреме провадження.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

30. За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного суду, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

31. Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

33. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

34. Згідно з частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

35. Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

36. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

37. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

38. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

39. За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

40. Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

41. За правилами частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

42. Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для закінчення виконавчого провадження, однією з яких є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої вказаної статті).

43. У розглядуваній справі державний виконавець при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 20 липня 2023 року керувався пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

44. Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України

від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

45. Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

46. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що спірні штрафи, накладені на ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, на момент винесення оскарженої постанови державного виконавця були стягнуті.

47. За таких обставин колегія суддів вважає, що державний виконавець при виведені постанов про стягнення штрафу № НОМЕР_1 від 09 вересня

2021 року, № НОМЕР_1 від 16 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 24 вересня 2021 року, № НОМЕР_1 від 07 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 13 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 21 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 28 жовтня 2021 року, № НОМЕР_1 від 03 листопада 2021 року, № НОМЕР_1

від 10 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 25 листопада 2021 року, № НОМЕР_1 від 01 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 08 грудня 2021 року, № НОМЕР_1 від 16 грудня 2021 року,

№ НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року в окреме провадження діяв відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень і оскарженою постановою державного виконавця права заявника не були порушені.

48. Натомість суди попередніх інстанцій, з огляду на вимоги скарги ОСОБА_1 , помилково вдалися до оцінки правомірності постанов про стягнення штрафів, оцінка законності яких має здійснюватися судами за правилами адміністративного судочинства.

49. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

50. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

51. За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень

ОСОБА_1 у порядку адміністративного судочинства оскаржував законність постанов про накладення штрафів, зокрема у справах

№ 640/4911/21, № 640/36115/21, № 640/34026/21, № 640/35953/21,

№ 640/35029/21, № 640/30976/21, та бездіяльність державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження з мотивів спливу 31 серпня 2021 року строку дії вжитих судом заходів забезпечення позову (ухвала Шевченківського районного суду м. Києва

від 16 травня 2023 року у справі № 761/25101/20).

52. Також колегія суддів враховує, що виконавче провадження № НОМЕР_1 є закінченим, а ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження лише в частині виведення постанов про стягнення штрафів в окреме провадження, виконання яких в межах закінченого виконавчого провадження № НОМЕР_1 є неможливим без його відновлення.

53. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

54. Вимог про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у цій справі не заявлено, а скасування постанови лише в частинівиведення постанов про стягнення штрафів в окреме провадження своїм наслідком матиме неможливість виконання постанов про стягнення штрафу, без надання оцінки їх правомірності компетентним судом у встановленому законом порядку.

55. ОСОБА_1 у разі незгоди із постановами державного виконавця про стягнення штрафів має право оскаржити їх в порядку адміністративного судочинства, де і буде надана оцінка їх правомірності.

56. Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

57. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Власюк Катерина Петрівна, задовольнити.

2. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада

2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 березня

2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович