Справа № 950/100/24
Номер провадження 2/950/230/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

02 грудня 2024 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І., Лєсній Н.В.

за участю: представниці позивача адвоката Босенко М.О., представниці відповідача адвоката Семеняки С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути із АТ «Райффайзен банк» на його користь збитки у сумі 140 026,96 грн.

Вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він є споживачем банківської послуги, оскільки є власником картки міжнародної платіжної системи Visa НОМЕР_1 , емітованої АТ «Райффайзен Банк». Згідно Правил банківського обслуговування, Правил МПС Visa відповідач зобов`язаний надавати власнику банківської картки системи Visa усі сервіси та послуги цієї міжнародної системи в повному обсязі у тому числі і послугу зворотного платежу chargeback (чарджбек), яка служить для захисту інтересів покупця від недобросовісних продавців, які після перерахування їм коштів покупцем можуть не надати покупцю товари або послуги або надати їх неналежної якості. Позивач ініціював процедура зворотного платежу, а саме 29.03.2023 направив до AT «Райффайзен Банк» повідомлення про спір по транзакціям по карті НОМЕР_1 , проведеним 18.05.2022, 15.06.2022 та 16.06.2022, на загальну суму 140026,96 UAH, в якому вказав, що підставою для оскарження транзакцій є те, що отримана послуга не відповідає опису (код спору 13.3 Товар чи послуги не відповідають опису). Підтвердив, що товари або послуги були дефектними або не такими, як було описано на сайті до здійснення ним транзакцій. У всіх інших документах, що супроводжували процес оскарження транзакцій, він вказував підставу оскарження спірних транзакцій згідно Visa Core Rules and Visa Product and Service Rules (ID #0030324) пункт 11.10.4.1 Умова спору 13.3. Товар/послуга не відповідають опису або мають дефекти. Натомість, незважаючи на наполягання позивача, відповідач провів претензійну роботу з кодом спору Visa Core Rules and Visa Product and Service Rules (ID #0030336) пункт 11.10.6.1 Умова спору 13.5. Введення в оману. Крім зміни коду оскарження банк також не надсилав до МПС Visa повідомлення про спір по транзакціям та докази, що надавались позивачем в обґрунтування коду 13.3 оскарження. 16.08.2023 банк повідомив ОСОБА_1 про те, що Арбітражний комітет відмовив у відшкодуванні коштів.

Позивач вважає, що у зв`язку із неналежним веденням претензійної роботи по спірним транзакціям по картці МПС Visa № НОМЕР_1 було відмовлено у поверненні йому грошових коштів на суму 140026,96 грн. Зазначене є істотним недоліком у роботі банку, який неможливо усунути, оскільки згідно правил МПС Visa звернутись за оскарженням особа може лише один раз, і ця можливість була втрачена із-за дій відповідача, чим ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків, що полягають у втраті грошових коштів в сумі 140026,96 грн., які підлягають стягненню з AT «Райффайзен Банк» на його користь у повному обсязі.

Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, наведених в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Не погоджується з доводами сторони відповідача, що банк мав право самостійно змінювати код оскарження спірних транзакцій та вважає, що AT «Райффайзен Банк» повинно було провести претензійну роботу саме по коду 13.3, по якому позивач ініціював проведення процедури зворотного платежу. Зауважує, що після отримання заяви про факт міскодингу у банку не було ніяких підстав ініціювати спір за кодом спору 13.5, позаяк отримувач коштів не мав статусу ліцензованого Брокера/Дилера цінних паперів. Так само представниця ОСОБА_1 не погоджується з твердженнями відповідача про порушення часових рамок при опротестуванні транзакцій. Якщо власник картки вважає, що товари або послуги мають дефекти або не відповідають опису (код причини 13.3), термін розраховується на основі одного з таких факторів, залежно від ситуації: 120 календарних днів з дати обробки операції; 120 календарних днів з дати, коли власник картки очікував отримати товари чи послуги; 120 календарних днів з дати, коли держателю картки було повідомлено, що товари/посли не будуть доставлені/надані.

Таким чином, наведені доводи вказують на неналежне ведення відповідачем претензійної роботи в інтересах позивача, що призвело до заподіяння останньому збитків у вигляді втрати коштів у сумі 140026,96 грн.

Представниця відповідача як в наданому відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив так і в судовому зсіданні зазначила, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що технологія повернення платежу використовується в системах взаєморозрахунків з пластикових карт. Поворотний платіж може бути оскаржений шляхом виставлення повторної фінансової вимоги. В даній процедурі з одного боку виступає одержувач і банк-еквайр, з іншого - банк-емітент і платник (власник картки). Для того, щоб оскаржити платіж платник (власник картки) звертається в банк-емітент з письмовою заявою із зазначенням номеру картки, дати, суми транзакції, відомостей про одержувача коштів із обов`язковим наданням вагомих доказів для опротестування транзакції як несанкціонованої, авторизованої із порушенням вимог платіжних систем, такої, за якою не було отримано послугу тощо. Претензійна робота здійснюється відповідно до Правил міжнародних платіжних систем. Право визначення коду, за яким з метою захисту прав платника буде опротестовуватися транзакція, за Правилами МПС належить банку-емітенту, а не платнику, оскільки саме банк-емітент несе фінансові витрати по оскарженню транзакцій за Правилами МПС (кожен крок оскарження за правилами МПС є платним) та є суб`єктом платіжної системи який на достатньому рівні володіє знаннями Правил МПС, порядку оскарження транзакцій тощо. Позивач, обґрунтовуючи позов, вказує на те, що збитки йому були спричинені тим, що банком здійснено оскарження спірних транзакцій по коду 13.5 Правил МПС, в той час як він заявляв про необхідність оскарження за кодом 13.3. Позиція позивача в цій частині є хибною, банком при оскарженні спірних транзакцій за його заявою, було обрано найоптимальніший код оскарження за Правилами МПС (13.5), оскільки саме цей код у повному обсязі відповідав опису спірних транзакцій, здійснених позивачем. Так, при виставленні спору було включено рекомендації від клієнта та вказано всю ситуацію, яку клієнт описав в наданих документах (документи отримані від клієнта були направлені на МПС). Оскарження транзакцій по категорії 13.5 було найоптимальнішим з можливих, адже згідно правил МПС Visa саме цей код можна використовувати для оскарженні інвестиційних продуктів або послуг, де торговець відмовляється дозволити власнику карти вивести кошти на свій рахунок. Крім цього, представниця відповідача звертає увагу на ту обставину, що з самаго початку спір був недійсним, так як дата розгляду суперечки настала пізніше 120 днів із дати обробки транзакції. Власник картки отримав послуги до 26.08.2022. У спорі зазначено, що дата отримання послуг 07.03.2023, але це не відповідає дійсності. 07.03.2023 - дата, коли клієнт звернувся до продавця і тільки почав переговори, а не отримав послугу. Звертаючись до суду із позовом, позивач послався на те, що унаслідок неправомірних дій працівників банку, які проявилися у неналежному оскарженні його заяви на спірні трансакції, йому не було повернуто кошти за опротестованими ним транзакціями, а тому просить у рахунок відшкодування збитків стягнути такі кошти з банку. Однак, позивачем не доведено складові цивільного правопорушення, а саме не доведено факту протиправної поведінки та вину працівників банку. Крім цього, позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом саме до торговця, якщо він вважає, що послуги, які він оплачував, були надані неналежної якості. Також зазначає, що відповідно до п. 8.7.2. Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», з якими погодився позивач, оскарження за заявою клієнтів спірних операцій за Правилами МПС є правом, а не обов`язком банку та має певні часові обмеження, а отже посилання позивача на те, що банк зобов`язаний здійснювати оскарження є неспроможним, оскільки саме банк в кожному окремому випадку в залежності від обставин, наведених у заяві клієнта, самостійно вирішує здійснювати оскарження чи ні, чи дотримані часові вимоги для виставлення спору та чи є підстави для такого оскарження за правилами МПС. Банк мав повне право взагалі не ініціювати оскарження за заявою ОСОБА_1 , однак зважаючи на те, що МСС код своїм торговцям присвоює банк еквайр, приймаючи до уваги попередньо отримане повідомлення від позивача про факт міскодингу, з метою захисту прав держателя картки, банком і було розпочато та проведено повний цикл оскарження, який виявився неуспішним з незалежних від банку причин.

Тому представниця AT «Райффайзен Банк» просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю у зв`язку з їх безпідставністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 20.07.2020 між ОСОБА_1 та AT «Райффайзен Банк» підписано заяву про акцепт Публічної пропозиції/Угоди №CMDPI-1075476 (т. 1 а.с. 125).

Підписанням даної заяви позивач прийняв/акцептував публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, викладених в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені на сайті банку, та висловив повну та безумовну згоду з її умовами. Також, Позивач безумовно визнав, що Публічна пропозиція, ця Заява про акцепт, Правила, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин Сторін так само, якби їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Договір банківського обслуговування укладається шляхом приєднання та є укладеним з дати підписання Заяви про акцепт.

Уклавши з АТ «Райффайзен Банк» договір, позивач став споживачем банківських послуг та власником картки міжнародної платіжної системи Visa НОМЕР_1 .

29.03.2023 ОСОБА_1 направив до AT «Райффайзен Банк» повідомлення про спір по транзакції (транзакціям), по карті НОМЕР_1 , які були здійснені: 18.05.2022 на суму 5906,07 UAH; 15.06.2022 на суму 74531,22 UAH; 16.06.2022 на суму 59589,67 UAH, а всього на загальну суму 140026,96 UAH (т. 1 а.с. 8-11).

У повідомленні було вказано, що підставою для оскарження є те, що отримана позивачем послуга не відповідає опису. Просив вирішити спір та повернути йому кошти.

Повідомлення ОСОБА_1 було прийнято банком, розпочато та проведено повний цикл оскарження, але рішенням арбітражу у відшкодуванні коштів відмовлено. Відділ з управління урегулювання спорів Visa розглянув справу та прийняв рішення на користь іншої сторони (т. 2 а.с. 10, 12, 14).

Позивач вважає, що діями AT «Райффайзен Банк» йому завдано матеріальних збитків в сумі 140026,96 грн., оскільки кошти залишилися не відшкодованими, так як банком проведено претензійну роботу з кодом оскарження 13.5, а не 13.3 як заявлялося ОСОБА_1 у повідомленні про спір та в усіх інших документах, які він надавав в процесі оскарження транзакцій, а тому таку шкоду слід покласти на відповідача.

Однак з вказаними доводами суд погодитися не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зміст норм ст. ст. 11, 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність майнової шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала майнової шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала майнової шкоди, та її результатом майновою шкодою; вина особи, яка завдала майнової шкоди. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування майнової шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану майнову шкоду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Частиною 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому збитків діями AT «Райффайзен Банк», а тому не знаходить підстав для задоволення його вимог.

При цьому суд зазначає, що банк лише розпочав та провів цикл оскарження спірних транзакцій за повідомленням держателя карти, ОСОБА_1 , який вважав, що торговець надав йому послугу неналежної якості, чим спричинено збитки на загальну суму 140026,96 грн.

Таким чином, позивач сам стверджує, що шкода завдана неправомірними діями іншої особи, а не AT «Райффайзен Банк», яке лише діяло виключно як представник клієнта при вирішенні наявного спору.

Щодо самого факту спричинення ОСОБА_1 шкоди та її розміру, то на підтвердження цього позивачем також не надано жодних доказів. Останній вважає, що збитки йому завдані, але жодних рішень відповідних компетентних органів, які б цей факт засвідчували, суду не надано і матеріали справи їх не містять.

Посилання ж на те, що виною цьому стали дії AT «Райффайзен Банк», яке провело претензійну роботу з кодом оскарження 13.5, а не 13.3 як заявлялося ОСОБА_1 в усіх документах, які він надавав в процесі оскарження транзакцій, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб в AT «Райффайзен Банк» оскарження за заявою клієнтів спірних операцій за Правилами МПС є правом, а не обов`язком банку і це свідчить про те, що відповідач мав повне право взагалі не ініціювати оскарження за заявою клієнта.

Так, пунктом 8.7.2. Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк», витяг з яких мається в матеріалах справи (т. 1 а.с. 139), установлено, що відповідно до правил Платіжних систем Банк має право на підставі заяви Клієнта про виявлення Спірної операції здійснювати оскарження таких операцій. Згідно правил Платіжних систем, заява Клієнта про виявлення Спірної операції не може бути розглянута Платіжними системами якщо така заява подана пізніше дев`яноста днів з дати списання коштів з Карткового рахунку в результаті Спірної операції (якщо така операція здійснена в мережі Банку) або пізніше сорока днів з дати списання коштів з Карткового рахунку в результаті Спірної операції (якщо така операція здійснена в мережі інших банків), а також в інших випадках, передбачених правилами Платіжних систем. Банк розглядає заяви (повідомлення) Клієнтів про виявлення Спірних операцій та повідомляє Клієнта в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, передбаченого законом для розгляду звернень (скарг) громадян.

Незважаючи на це, з метою захисту прав позивача, банком відповідно до Правил МПС було розпочато та проведено повний цикл оскарження за процедурою зворотного платежу chargeback (чарджбек), що виявилося неуспішним з незалежних від банку причин.

Як зазначає представник AT «Райффайзен Банк», претензійна роботи була проведена з кодом оскарження 13.5, який є найоптимальнішим кодом оскарження за Правилами МПС, оскільки саме цей код у повному обсязі відповідав опису спірних транзакцій, здійснених позивачем. При цьому право визначення коду, за яким з метою захисту прав платника буде опротестовуватися транзакція, належить банку-емітенту, а не платнику, оскільки саме банк-емітент несе фінансові витрати по оскарженню транзакцій за Правилами МПС.

Зазначені доводи банку сторона позивача ні в своїх письмових запереченнях, ні в ході судового розгляду не оспорила та не надала на їх спростування відповідних доказів. Так само позивач не заявляв у даній справі вимог про визнання незаконними дій AT «Райффайзен Банк» щодо зміни банком коду оскарження.

Таким чином, позивачем не доведено, що йому дійсно було спричинено збитків, а також не доведено й те, що такі збитки завдані саме діями банку, а не внаслідок якихось інших обставин (ймовірних протиправних дій торговця), хоча кошти він платив на користь останнього і сам же ОСОБА_1 стверджує, що дії торговця привели до спричинення йому збитків. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням відповідача та заподіянням шкоди у даному разі відсутній, що означає, що шкода заподіяна не діями банку, а викликана іншими обставинами. Отже на банк не може бути покладено обов`язок відшкодовування збитків позивачеві.

При цьому суд відзначає, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися з позовом саме до торговця, якщо він вважає, що послуги, які він оплачував, були надані неналежної якості, про що власне зазначається і в рішеннях Арбітражної комісії (т. 2 а.с. 10, 12, 14), яка посилається на те, що негативне рішення Visa не обмежує власника карти чи продавця в застосуванні інших способів відшкодування, як-то через судову систему.

Таким чином, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача шляхом стягнення збитків за рахунок AT «Райффайзен Банк» на загальну суму 140026,96 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення збитків відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2024.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО