ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2166/24
Провадження № 2/210/1029/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої-судді Вікторович Н.Ю.,

за участі:

секретаря судового засідання Біди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2024 року адвокат Гливук Марина Іванівна звернулася до суду з позовом в інтересах до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільної сумісної власності подружжята просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житловий будинок, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., господарчими побудовами6 літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральна «Д», сарай «З», сарай «Ж», огорожа №1, ворота №2, водоколонка І, замощення ІІ, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер :02:046:0019, що розташована за вказаною адресою, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер :02:046:0019, що розташована за вказаною адресою та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, а саме 10 492,48 грн. судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що13 жовтня 2007 року позивач та відповідач уклали шлюб, 11 травня 2017 року в інтересах сім`ї за спільні грошові кошти позивач та відповідач придбали житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 , оформивши правочин договором купівлі-продажу серії та номер: 1-1125, виданий 13.10.2017 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, реєстраційний номер та об`єкт нерухомого майна 110. Право власності на дану квартиру зареєстровано за відповідачем. Земельна ділянка площею 0,06 гектарів, кадастровий номер :02:046:0019, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 60, 61, 63, 64, 68, 70 СК України представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом в інтересах позивача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 62)

Ухвалю суду від 30 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та витребувано від Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» архівну довідку щодо того, кому на підставі якого правовстановлюючого документу належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та копії правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований за вказаною адресою.

Ухвалою суду від 04 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та витребувано у нотаріуса Третьої криворізькою державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ситнік Оксани Олександрівни копію договору купівлі-продажу серії та номер 1-1125, виданий 13.10.2017 року державним нотаріусом Третьої криворізькою державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та всі наявні документи, на підставі яких вищевказаний договір був укладений. (а.с. 84)

Позивач та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні присутні не були, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. 23 жовтня 2024 року до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в якій остання просила суд проводити розгляд справи без її участі та задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні присутній не був, однак, поза межами судового засідання звернувся до суду з заявою в якій зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить врахувати вказані обставини при розподілу судових витрат. Крім того зазначив, що заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судовому засіданні присутній не був та 23 жовтня 2024 року звернувся до суду з поясненнями по вказаній справі, в яких зазначив, що відповідача по справі є учасником бойових дій, що підтверджується долученим посвідченням. Крім того, посилаючись на вимоги ст. 133, 137 ЦПК України зазначив, що підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи та тим більше аналізу судової практики, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, тому просив суд відмовити у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 14 000,00 грн.

Згідно ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПКрозгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2ст.70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Судом встановлено, що сторони 13 жовтня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №699, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.10.2007 року. (а.с. 6)

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с. 7-8)

13 жовтня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами і земельною ділянкою. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору майно, що відчужене за цим договором, є житловий будинок з господарчими побудовами і земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. та зареєстровано в реєстрі за №1-1125. (а.с. 91-93)

13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було подано заяву одного з подружжя на придбання майна, в якій остання зазначила, що надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими побудовами і земельною ділянкоюза адресою: АДРЕСА_1 . Вказана заява посвідчена державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. та зареєстровано в реєстрі за №1-1124. (а.с. 93 зворот - 94)

Дана квартира відповідно до ст. 60 СК Україниє спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину квартири.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі.

Частиною першою ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи, що відповідачем визнано заявлені позовні вимоги, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір»,у разі, зокрема укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідачем було долучено до матеріалів справи посвідчення УБД №829668, проте, відповідно до п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, проте, з матеріалів справи вбачається, що вказаний позов не пов`язаний з порушенням прав ОСОБА_2 , а тому, він не може бути звільнений від сплати судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керуючись ст.141 ЦПК України, беручи до визнання відповідачем позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з вказаним позовом, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Крім того, позивачу слід також повернути з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору у сумі 5246,24 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд звертає увагу на ту обставину, що судові засідання у справі не відбувалися, відповідачем позов визнано.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

У рішення Верховного суду від 17.09.2019 року у справі №810/2806/18 «Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16»

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, а саме у рішенні Верховного суду від 04.02.2020 року у справі №1.380.2019.001036 зазначено наступну позицію Верховного суду «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Верховного суду від 26.06.2019 року у справі №200/14113/18-а «При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.»

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн. представником позивачем долучено до матеріалів справи Ордер серії АЕ №1259923 про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №24/01/24 від 24 січня 2024 року адвокатом Гливук Мариною Іванівною, договір про надання правової допомоги №24/01/24 від 24.01.2024 року, акт прийому передачі наданих послуг відповідно до якого вартість послуг за даним договором становить 14 000,00 грн., та складаються з підготовки та подання до суду позовної заяви про поділ майна подружжя, фактична затрата часу 7 год., ставка гонорару за 1 год. 2000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Враховуючи викладене, судові витрати понесені Позивачем ОСОБА_1 в даній цивільній справі підтвердженні матеріалами справи, проте суд приймає до уваги надані представником відповідача пояснення, що підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи та тим більше аналізу судової практики, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 204, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 64, 68, 70 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житловий будинок, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., господарчими побудовами6 літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», вбиральна «Д», сарай «З», сарай «Ж», огорожа №1, ворота №2, водоколонка І, замощення ІІ, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер :02:046:0019, що розташована за вказаною адресою.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий номер :02:046:0019, що розташована за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,50 відсотків суми судового збору за звернення до суду з вказаним позовом, що становить грошову суму у розмірі5246,24 грн. (п`ять тисяч двісті сорок шість гривень 24 копійки)

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 50% від сплаченої суми судового збору, що становить грошову суму у розмірі5246,24 грн. (п`ять тисяч двісті сорок шість гривень 24 копійки)

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,витрати на правову допомогу у розмірі5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійки)

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович