Справа № 463/8251/22 Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-з/811/224/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
23 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
розглянувши у місті Львові без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури, Державного бюро розслідувань, Офісу генерального прокурора, з участю третіх осіб: ТУ ДБР у м. Хмельницькому та ТУ ДБР у м.Львові, про відшкодування моральної та майнової шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької обласної прокуратури, Державного бюро розслідувань, Офісу генерального прокурора, з участю третіх осіб: ТУ ДБР у м. Хмельницькому та ТУ ДБР у м. Львові, про відшкодування моральної шкоди в розмірі 120 600,00 грн, майнової шкоди в розмірі 3 706,62 грн, а також судових витрат, з яких 19 500 грн на правничу допомогу та 12 006,70 грн. на проведення судово-психологічної експертизи.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 20.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09.11.2023 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та постановлено в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі, в якій просить стягнути з відповідачів на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн та витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 12 006,70 грн, понесені у суді першої інстанції.

Оскільки відповідно до положень ч.4 ст.270 ЦПК України немає необхідності у виклику учасників справи, розгляд заяви проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 вказав, що за відсутності договору про надання правової допомоги суд позбавлений можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, визначеного договором про надання правової допомоги. Саме по собі підписання акту про надані послуги за відсутності договору, в якому обумовлений розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару, не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру такого гонорару.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема, витрати на правничу допомогу у розмірі 19 500,00 грн, які просив стягнути з відповідачів.

Разом з тим, встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 розраховано на підставі Договору про надання правової допомоги № 5/18 від 29.09.2018, проте сам договір не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції, що позбавляє можливості з`ясувати його умови в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення заявлених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 19 500,00 слід відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 понесено витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 12 006,70 грн, що підтверджується Рахунком-фактурою № 22-282 від 21.10.2022 (а.с. 142 т.2).

Однак, колегія суддів, розглядаючи цю справу, лише частково взяла до уваги як доказ висновок експерта від 04.11.2022 № СЕ-19/114-22/18148-ПС за результатами судової психологічної експертизи, проведеної за заявою ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судово-психологічної експертизи, виходячи із половини її вартості (6303,35 грн) та пропорційно до задоволених позовних вимог (4,02%) в розмірі 241,33 грн, про що згідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України необхідно постановити додаткове судове рішення.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішеннязадовольнити частково.

Стягнути з Вінницької обласної прокуратури, Державного бюро розслідувань, Офісу генерального прокурора на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі по 80,44 грн з кожного.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної додаткової постанови.

Повний текст постанови складено: 23.10.2024

Головуючий

Судді