Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/2421/24
Провадження № 2/644/1876/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 грудня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Кузьміної Ю.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У позові ТОВ «Факторинг партнерс» просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 0601-2204 від 20.01.2021 року в загальному розмірі 40100 грн., з якої прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 13600 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 26500 грн., в обґрунтування чого посилається на те, що 20.01.2021 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» і відповідачкою за допомогою веб-сайту був укладений кредитний договір № 0601-2204, відповідно до якого первісний кредитом надав відповідачці кредит в розмірі 13600 грн на строк 15 календарних днів зі сплатою 2% в день. 28.10.2021 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 02/10/2021 про відступлення прав вимоги, зокрема за даним кредитним договором. Оскільки станом на 15.03.2024 року відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, за нею утворилась заборгованість у загальному розмірі 40100 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідачки на його користь сплачену суму судового збору в розмірі 3028 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачка через свого представника подала відзив на позовну заяву, в якому визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї тіла кредиту в розмірі 12900 грн., а в решті позовних вимог просила відмовити, в обґрунтування чого посилалася на те, що 20.01.2021 року вона дійсно уклала кредитний договір, відповідно до умов якого отримала грошові кошти в сумі 13600 грн. на строк 15 днів (термін платежу 03.02.2021 рік) зі сплатою 4080 грн. процентів. 23.01.2021 року відповідачка сплатила за кредитом грошову сумі в розмірі 700 грн. Відповідно до п. 4 кредитного договору № 0601-2204 від 20.01.2021 року протягом строку кредиту процентна ставка складає 2 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування. Річна процентна ставка складає 730 %. Відповідачка не визнає правомірність нарахування процентної ставки за користування кредитом, оскільки вона є несправедливою у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18 зазначила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення, що в результаті становить 26500 грн., є несправедливим у розуміння статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідок дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача фінансових послуг, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею зобов`язань за кредитним договором.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачки проценти за користування кредитом в розмірі 26500 грн. за період з 20.01.2021 року по 29.04.2021 року. В той де час у п. 2 кредитного договору сторони погодили, що строк кредиту становить 15 днів, тобто з 20.01.2021 року по 03.02.2021 року включно. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Також відповідачка просила відмовити позивачу у стягненні з неї витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн., в обґрунтування чого посилається на те, що жоден із наданих позивачем документів не підтверджує факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн. Предметом договору про надання правової допомоги позивачу є надання саме юридичної допомоги і правових (юридичних) послуг. У той же час, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути, зокрема, договір про надання правничої допомоги.

Представник позивача подав фактично відповідь на відзив у формі письмових пояснень, де зазначив, що з розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату погашення відповідачем заборгованості в розмірі 700 грн. (23.01.2021 року) за ним обліковувалась заборгованість в розмірі 1088 грн., внаслідок чого здійснена відповідачем оплата була спрямована на погашення заборгованості по відсотках згідно черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями. Після оплати, заборгованість по тілу кредиту не змінилася та склала 13600 грн., а заборгованість з відсотків зменшилася до 388 грн. В Постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15 зазначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгоди відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості надати свій «контррозрахунок», але відповідачкою не були здійснені арифметичні розрахунки суми заборгованості. Крім того, відповідно до п. 13 кредитного договору, цей кредитний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на веб сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Згідно з п. 6.1 правил, за користування кредитом позичальнику нараховуються, а позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість.

Також ТОВ "Укр кредит фінас" вказувало на те, що позовна заява містить технічну описку, де замість суми вартості послуг щодо надання юридичної (правничої) допомоги в розмірі 9000 грн вказана сума в розмірі 13000 грн, а назва договору про надання правової допомоги не змінює суть такого правочину.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що 20.01.2021 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» і відповідачкою за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем первісного кредитора, в рамках якого реалізується технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, був укладений кредитний договір № 0601-2204, відповідно до якого первісний кредитом надав відповідачці кредит в сумі 13600 грн. на строк 15 календарних днів зі сплатою 2% в день, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

Отже, судом встановлено, що кредитний договір укладений в електронній формі шляхом його підписання електронним підписом одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) з номером пароля А150.

Пунктами 3.1 та 4 кредитного договору встановлено, грошові кошти надаються в розмірі 13600 грн з терміном повернення до 03.02.2021 року, тобто на 15 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування.

Пунктом 11 та підпунктом 11.1 того ж кредитного договору встановлено - якщо кредитний договір не було пролонговано відповідно до п. 14 кредитного договору, у випадку неповернення суми кредиту у строк, встановлений п. 2 кредитного договору, то позичальник сплачує кредитору проценти за користування чужими грошовими коштами за частиною 2 статті 625 ЦК України у розмірі 2% за кожен день фактичного користування відповідною частиною суми кредиту по дату фактичного повернення всієї суми кредиту включно. Річна відсоткова ставка за процентами за користування чужими грошовими коштами складає 730 %. Максимальний сукупний розмір нарахованих процентів за користування грошовими коштами згідно даного пункту не може перевищувати 200 % від суми кредиту.

Фактична передача ТОВ «Укр кредит фінанс» кредитних коштів ОСОБА_1 на виконання умов договору № 0601-2204 від 20.01.2021 року підтверджується відповідною довідкою, яка надана позивачем.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини у спосіб та формі, які відповідали вимогам законодавста, яке було чинне на момент такого виникнення.

02.10.2021 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» було укладено договір факторингу № 02/10/2021 про відступлення прав вимоги.

Відповідно до реєстру боржників № 1 від 09.11.2021, права вимоги до яких передавались за вказаним договором факторингу, позивачу було передано й право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 0601-2204 від 20.01.2021.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Наведене свідчить, що заміна кредитора у даній справі відбулась з дотриманням вимог законодавства.

Як свідчить довідка про укладений кредитний договір № 0601-2204 від 20.01.2021 (фактично розрахунок заборгованості по тілу кредиту та відсоткам), станом на 09.11.2021 року за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість в загальному розмірі 40100 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом становила 13600 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 26500 грн.

Статтєю 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, відповідно до пункту 4 кредитного договору № 0601-2204 від 20.01.2021 сторонами було визначено, що в межах строку дії договору - 15 днів, ОСОБА_1 має сплачувати фіксовану процентну ставку в розмірі 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування.

Поряд з тим, пунктом 11 та підпунктом 11.1 того ж кредитного договору встановлено - якщо кредитний договір не було пролонговано відповідно до п. 14 кредитного договору, у випадку неповернення суми кредиту у строк, встановлений п. 2 кредитного договору, то позичальник сплачує кредитору проценти за користування чужими грошовими коштами в порядку частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 2% за кожен день фактичного користування відповідною частиною суми кредиту по дату фактичного повернення всієї суми кредиту включно. Річна відсоткова ставка за процентами за користування чужими грошовими коштами складає 730 %, а максимальний сукупний розмір нарахованих процентів за користування грошовими коштами згідно даного пункту не може перевищувати 200 % від суми кредиту.

Матеріали справи не містять даних про пролонгацію кредитного договору відповідно до п. 14 кредитного договору, а максимальний сукупний розмір нарахованих відповідачці процентів не перевищує 200 % від суми кредиту.

Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку визначеного та погодженого сторонами строку дії договору ( п. 4 договору), а після закінчення цього строку - у відповідності п. 11 та п.п. 11.1 кредитного договору.

Відтак, суд доходить висновку, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0601-2204 від 20.01.2021 складає 40100 грн, з яких 13600 грн - це прострочена заборгованість за тілом кредиту, а 26500 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсоткам.

При визначенні розміру заборгованості суд також бере до уваги, що 700 грн, які були внесені відповідачкою на погашення суми боргу, були кредитодавцем зараховані на погашення заборгованості за нарахованими відсотками, яка вже була на момент такого платежу.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 щодо права кредитора на нарахування процентів за договром кредиту, в контексті даних спірних правовідносин є помилковим, оскільки умовами кредитного договору, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр кредит фінанс» чітко визначені строки і порядок нарахування процентів, як у період дії договору, так і за межами такого строку в разі неповернення боржником кредитних коштів.

Щодо розподілу судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

15.02.2024 року між ТОВ "Факторинг Партнерс" та АО "Лігал Ассістанс" укладено договір про надання правової допомоги №15-02/2024.

Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги від 22.02.2024 року адвокатське об`єднання "Лігал Ассістанс" надало ТОВ "Факторинг Партнерс" правничу допомогу по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги становить 9000 грн, з яких 3000 грн за консультацію та вивчення документів, а 6000 грн за складання позовної заяви.

Наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Враховуючи характер спірних правовідносин, які за своєю правовою природою не є складними і виникли з одного правочину, обсягу позову, який, якщо прибрати з нього цитування норм закону, є незначним, суд доходить висновку, що справедливим і співмірним розміром відшкодування витрат позивача на правничу допомогу за даних обставин буде 3000 грн.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем відповідно до платіжної інструкції № 422780015 від 27.03.2024 року сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, відтак з відповідача на користь позивача наведена сума витрат підлягає стягненню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 512, 514, 526, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № 0601-2204 від 20.01.2021 року в загальному розмірі 40100 грн, з яких 13600 грн - це прострочена заборгованість за кредитом, а 26500 грн - це прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» сплачену суму судового збору в розмір 3028 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, а всього 6028 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 12.12.2024 року.

Суддя С.В. Шевченко