Справа № 136/1896/23
провадження № 2/136/425/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому на вирішення ставить вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 , користь 1/2 частки грошової компенсації вартості транспортного засобу HUNDAІ TUCSON НОМЕР_1 , 2008 року випуску.

Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що з 14.02.2014 вони із відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі, який було припинено 01.02.2023 за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у цивільній справі №127/1025/23. Під час шлюбу - 05.10.2022, за спільні кошти подружжя, було придбано транспортний засіб HUNDAI TUCSON, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який було зареєстровано на ім`я відповідача.

Ураховуючи те, що 28.12.2022 вказаний транспортний засіб був відчужений відповідачем на користь третьої особи без згоди позивача, добровільно дійти згоди із відповідачем щодо вартості відчудженого транспортного засобу, а також компенсації вартості вказаного автомобіля позивачеві, який являвся спільною сумісною власністю подружжя, вони не змогли, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач подав відзив на позову заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, свою позицію аргументував тим, що дійсно вони із ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2014 по 01.02.2023, під час якого у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 . У період шлюбу, 05.10.2022, він, ОСОБА_2 , придбав за особисті кошти транспортний засіб марки HYUNDAI, модель: TUCSON, 2008 року випуску, оскільки на момент купівлі транспортного засобу вони із позивачем як подружжя вже не проживали, спільний побут не вели, подружніх (сімейних) відносин не підтримували. 28.12.2022 він, ОСОБА_2 , продав зазначений транспортний засіб ОСОБА_5 за ціною 40 000 гривень, отож розпорядився належним йому особистим майном на власний розсуд, відтак отримані грошові кошти не підлягають поділу між ними із позивачем як колишнім подружжям.

Інші заяви по суті від учасників цивільного процесу не надходили.

Ухвалою суду від 07.11.2023 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.02.2024 у справі призначено судово-автотоварознавчу експертизу, а на час її проведення провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 08.04.2024 поновлено провадження у справі, у зв`язку із надходженням висновку експерта за результатами проведеної судової експертизи №848/24-21 від 28.03.2024, а справу призначено до розгляду зі стадії, на якій її було зупинено.

08.05.2024, 08.07.2024 ухвалою суду задоволено заяви представника відповідача - адвоката Бойка А.М. про його участь у справі дистанційно в режимі відеоконференції.

22.08.2024 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті, задоволено клопотання сторони відповідача про допит в якості свідка відповідача ОСОБА_2

28.10.2024 ухвалою суду було визнано обов`язковою явку позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, що наведені у позові, просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що даний позов є надуманий, недоведений та необґрунтований, є нічим іншим як можливість збагачення позивача за рахунок коштів відповідача, що підтверджує недобросовісність дій позивача, вказуючи, що стороною відповідача не заперечуються обставини, що у період шлюбу сторони 05.10.2022 придбали транспортний засіб HUNDAI TUCSON НОМЕР_1 , 2008 року випуску, за 6 000 доларів США, який було зареєстровано на ім`я відповідача. У подальшому, в грудні 2022 року транспортний засіб було відчужено відповідачем, а грошові кошти порівно розділено між подружжям, утім доказів в підтвердження вказаних обставин не має, як і на противагу цьому не має доказів, що позивач їх не отримувала. Разом з цим, про недобросовісність дій позивача свідчить те, що в січні 2023 року позивач одразу після відчуження транспортного засобу подала позов про розірвання шлюбу, у ході розгляду справи суд з`ясовував наявність неврегульованих майнових питань між подружжям, тоді позивач запевняла, що вони усе вирішили. Подружжя має двоє неповнолітніх дітей, які живуть роздільно одна дитина з матір`ю, а інша з батьком, пізніше позивач подала позов про стягнення аліментів, утім після роз`яснення судом її обов`язку нести аліментні зобов`язання по відношенню до дитини, яка проживає із батьком, відмовилась від позову, що свідчить про те, що позивача не цікавлять сімейні блага, діти, а лише збагачення у будь-який спосіб. Також зауважив, що висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом вартості майна, оскільки транспортний засіб HUNDAI TUCSON, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску не був безпосереднім об`єктом дослідження, відтак вартість його не є дійсною та реальною. Необхідності призначення повторної експертизи сторона відповідача не вбачає, просив узяти до уваги письмові доводи сторони відповідача про відхилення висновку експерта.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, будучи допитаний також в якості свідка, суду дав аналогічні пояснення, що дійсно із позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2014, у якому народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , через сімейні негаразди вони з позивачем розірвали шлюб 01.02.2023, визначили місце проживання дітей із кожним із них та на даний час не підтримують будь-яких відносин. У період шлюбу, 05.10.2022 вони придбали у батька позивача - ОСОБА_7 транспортний засіб HUNDAI TUCSON, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, за 6000 доларів США, для сім`ї, який було зареєстровано на його ім`я, кошти передавала близькому родичу позивач. У подальшому позивач виявила намір вчитись водінню та забажала мати свій особистий транспортний засіб, у зв`язку із чим ними було прийнято рішення про відчуження транспортного засобу HUNDAI TUCSON, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було продано його батькові ОСОБА_5 за 6000 доларів США, а отриманні грошові кошти поділено порівно між ними як подружжям з метою придбання кожному із них по машині. У січні 2023 року позивач подала позов про розірвання шлюбу, в ході вирішення якого підтвердила, що спору щодо поділу майна між ними не має. У подальшом,у поданий позивачем позов про стягнення аліментів на дитину, яка проживала з нею, залишено без розгляду. Через незначний проміжок часу дружина придбала інший транспортний засіб марки HYUNDAI, модель: TUCSON, тоді як її дохід є незначним, що свідчить про наявність отриманих нею грошових коштів у рахунок реалізованого ними транспортного засобу, що був об`єутом спільної сумісної власності.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, встановив із свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.5), що між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу ОСОБА_1 ) 14.02.2014 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.

Як слідує із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 (а.с.72), 05.10.2022 на ім`я ОСОБА_2 було проведено реєстрацію транспортного засобу марки HYUNDAI, Модель: TUCSON, 2008 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується також відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 30.11.2023 за №31/2-4653 наданою на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів (а.с.31), обліковою карткою № НОМЕР_5 від 05.10.2022 (а.с.37), відповідно до якої договір щодо транспортного засобу №2190 був укладений 30.09.2022.

28.12.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу за № 6541/2022/3575287 (а.с.53), предметом якого є транспортний засіб марки HYUNDAI, моделі TUCSON, 2008 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , у якому його сторони узгодили ціну рухомого майна у 40 000 грн.

Обставини щодо відчуження ОСОБА_2 майна у вигляді зазначеного транспортного засобу ОСОБА_5 підтверджується обліковою карткою №952094342 від 28.12.2022 (а.с.36), відповіддю РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 30.11.2023 за №31/2-4653 наданою уповноваженим органом на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів (а.с.31).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.02.2023, яке набрало законної сили 06.03.2023, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.6).

Позивач звернулась до суду із даним позовом, у якому на вирішення суду ставить вимоги про стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 від вартості зазначеного вище транспортного засобу.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України).

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Судом було встановлено, що 05.10.2022 на ім`я ОСОБА_2 було проведено реєстрацію транспортного засобу марки HYUNDAI, модель: TUCSON, 2008 року випуску, сірого кольору , VIN НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджено належними та допустимими доказами.

Обставини щодо придбання зазначеного автомобіля у період шлюбу та за кошти спільного сімейного бюджету визнавались у судовому засіданні позивачем та відповідачем, який був допитаний також в якості свідка в судовому засіданні, на противагу обставин зазначених у відзиві.

Отож презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна у вигляді транспортного засобу не спростовано, він належить до спільної сумісної власності подружжя.

Надаючи оцінку доводам сторони відповідача щодо сплати позивачеві грошових коштів в розмірі 3000 доларів США за реалізацію зазначеного автомобіля як компенсації вартості частки, суд виходить з наступного.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Суд приймає до уваги, що тягар доказування обставин, на які покликається відповідач покладено саме на нього, а надані ним пояснення в якості свідка в частині передання позивачеві грошових коштів в рахунок компенсації вартості 1/2 частки реалізованого майна не є тим допустимим доказом, тоді як інші докази на підтвердження вказаних обставин відсутні, тому суд вважає, що відповідач не довів факт передачі грошових коштів позивачеві в рахунок реалізованого ним майна, як компенсації вартості частки, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, тому наявні правові підстави для виплати грошової компенсації вартості його частки іншому з подружжя.

Надаючи оцінку доводам сторони відповідача щодо неналежності та недопустимості як доказу висновку експерта від 28.03.2024 № 848/24-24 та його відхилення, оскільки експертом не було встановлено комплектацію автомобіля, не встановлено покази одометра, транспортний засіб не досліджувався, а дані були отримані із Інтернету подібного, ідентичного чи аналогічного автомобіля, що не може бути дійсною вартістю транспортного засобу питання щодо компенсації вартості якого є предметом судового розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до висновку експерта від 28.03.2024 № 848/24-24 за результатами проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи (а.с. 107-117), яка була призначена судом згідно з ухвалою суду від 12.02.2024, середня ринкова вартість автомобіля HUNDAI TUCSON, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , у технічно справному стані, з середньостатистичними показниками технічного стану та пробігу на час проведення експертизи склала 318 914,58 грн.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні визначає Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону, оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому.

Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Стаття 9 Закону визначає, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

До таких нормативно-правових актів відноситься, зокрема, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.05.2022 № 2060/5/496.

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (пункт 1.3.).

За правилом, закріпленим у пунктах 4.3, 4.4 Методики, у разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта). У звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається відповідна інформація.

Суд звертає увагу, що заперечуючи проти допустимості висновку експертизи, як доказу, відповідач не заявляв клопотань про можливість надання вказаного транспортного засобу для його безпосереднього дослідження експертом, проведення інших видів експертизи у справі, інших клопотань, у тому числі після роз`яснення таких прав судом, не надав суду інших доказів щодо дійсної вартості майна компенсацію якого просила стягнути позивач.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки.

Досліджуючи Висновок експерта від 28.03.2024 № 848/24-24 в контексті усталеної судової практики, суд зважає на те, що висновок виконаний судовим експертом Базалицьким В., який має відповідне свідоцтво, стаж та кваліфікацію за спеціальністю 12.2 - «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», попереджений про кримінальну відповідальність, у висновку експерта зазначена відповідна інформація про проведене дослідження та законодавчі і нормативно-правові акти на підставі яких складено дослідження, експерт надав відповідь на поставлене в ухвалі суду питання, тому суд покладає його в обґрунтування рішення як об`єктивний доказ, що підтверджує дійсну вартість спірного автомобіля.

З урахуванням встановлених судом обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність порушення її прав зі сторони відповідача, які підлягають захисту судом у спосіб, що нею обрано шляхом компенсації на користь позивача зі сторони відповідача 1/2 частки від вартості транспортного засобу, HYUNDAI, модель: TUCSON, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, що становить - 159 457,29 грн. (318 914,58 грн : 2), відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, оскільки позов задоволено у повному обсязі, а на підтвердження судових витрат у вигляді сплати судового збору та витрат на проведення експертизи надано належні докази, тому суд їх присуджує із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу HYUNDAI, модель: TUCSON, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, в сумі 159 457 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн., 60 коп., а також витрати за оплату експертних послуг у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп., а всього 4102 (чотири тисячі сто дві) гривні 72 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.12.2024.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_7 )

Суддя Світлана ШПОРТУН