КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3787/2024
справа №372/1624/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Проць Т.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У квітні 2023 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 36 673,71 доларів США.

Вимоги обґрунтовує тим, що 05 квітня 2007 року сторони уклали кредитний договір №KIO0GK00830388, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 50 820,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із неналежним виконанням кредитних зобов`язань, відповідач станом на 17 березня 2023 року має заборгованість 50 986,34 доларів США, що складається з:

- 21 624,82 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

- 11 440,05 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 2 112,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 15 809,47 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, відтак просить суд стягнути з відповідача 36 673,71 доларів США.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором №KIO0GK00830388 від 05 квітня 2007 року, що складається з:

- 21 624,82 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

- 11 440,05 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 2 112,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 1 496,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 21 серпня 2016 року по 21 лютого 2017 року,

а всього 36 673,71 доларів США.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено, в який період відповідач проходив службу в Збройних Силах України. Вказує, що судом не установлено те, чи був відповідач військовослужбовцем весь спірний період нарахування процентів та пені за користування кредитом.

Вказує, що позичальник повинен був надати суду докази того, що він був військовослужбовцем в період з 26 березня 2014 року по 17 березня 2023 року і лише за наявності цих відомостей суд мав право стягнути тільки тіло кредиту та винагороду, розмір яких відповідачем не оспорювався. В іншому випадку розмір заборгованості необхідно було визначати з урахуванням періоду, в якому позичальник мав право на відповідні пільги.

Зазначає, що згідно розрахунку заборгованості розмір процентної ставки не змінювався протягом усього періоду кредитування та становив 10,8% річних (0,84% на місяць).

Уважає, що суд зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є доведеною, а не повністю відмовляти у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 лютого 2023 року №754/20762/14-ц, від 13 лютого 2019 року у справі №753/23979/15-ц, від 03 липня 2019 року №204/2217/16-ц, від 31 липня 2019 року у справі №753/11963/15-ц, від 24 жовтня 2019 року у справі №357/2127/18, від 05 серпня 2020 року у справі №367/786/17, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 11 листопада 2020 року №723/602/17, від 22 квітня 2021 року №712/4821/16.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

29 вересня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Базик О.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на апеляційну скаргу.

Посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги в частині того, що відповідачем не надано доказів перебування на військовій службі в період з 26 березня 2014 року по 17 березня 2023 року. Вказує, що на сьогоднішній день проходить службу у Збройних силах України і безпосередньо приймає участь в бойових діях. Зазначає, що позбавлений обов`язку надавати будь-які інші документи, крім документу про його призов на військову службу під час мобілізації.

Вказує, що факт перебування у лавах Збройних сил України підтверджується довідкою про призов ОСОБА_1 на військову службу, а також листом ПАТ АТ "ПРИВАТБАНК", у якому банк повідомив, що ним зупинені нарахування за договором позичальника, мобілізованого до лав ЗСУ, а також повідомляється, що станом на 24 жовтня 2014 року прострочена заборгованість відсутня.

Посилається на хибні доводи апеляційної скарги в частині незмінності процентної ставки, оскільки листом від 31 грудня 2008 року позивач повідомив відповідача про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Зазначає, що таке підвищення було протиправним, оскільки відбулося вже після 09 січня 2009 року, коли положення ЦК України доповнено статтею 1056-1 ЦК.

Вказує, що наданий розрахунок не є належним доказом суми заборгованості, оскільки з нього неможливо встановити формування заборгованості та її складові.

Зазначає, що позивачем не надано доказів того, чи передавались кошти позичальнику в кредит.

Звертає увагу, що згідно наданої банком виписки з 05 квітня 2007 року по 06 квітня 2007 року убачається, що ОСОБА_1 сплачено на користь банку 64 849,42 доларів США.

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 лютого 2023 року №199/7014/20, від 13 травня 2020 року №219/1704/17, від 01 лютого 2023 року №199/7014/20.

Мотивуючи наведеним, просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Гриниха Т.Ю. доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Базик О.АП. в судовому засіданні 30 травня 2024 року проти доводів апеляційної скарги заперечував. В подальшому в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05 квітня 2007 року № KIO0GK00830388, наданого суду позивачем, убачається, що ОСОБА_1 в порушення статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та їх сімей» з 26 березня 2014 року нараховувалися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.

Оскільки на відповідача з 26 березня 2014 року поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», нарахування банком будь-яких штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом є протиправним.

Також суд зазначив, що у суду відсутні можливості самостійно визначити на підставі наявних у справі доказів розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту з врахуванням суми погашення без його детального розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що 05 квітня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KIO0GK00830388, відповідно до умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати кредит у розмірі 50 820,00 доларів США в термін до 05 квітня 2022 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, установленому кредитним договором.

Згідно пункту 7.1 договору за користування кредитом нараховуються відсотки у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 567,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

У відповідності до пункту 7.4 договору сторони визначили, що згідно статті 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (пункт 7.4).

Згідно пункту 2.3.1 договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд) або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

За пунктом 4.1 укладеного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 договору, Банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (а.с. 12-15).

Згідно даних заяви на видачу готівки, що містить підпис отримувача, убачається, що 6 квітня 2007 року ОСОБА_1 отримав з каси банку 44 000,00 доларів США. У графі призначення платежу вказано "видача кредиту згідно кредитного договору" (а.с.15).

16 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі договору іпотеки від 06 квітня 2007 року звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.39).

З даних, що містяться у вільному доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень установлено, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі №372/2174/22, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 571 від 16 липня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором KIO0GK00830388 від 05 квітня 2007 року.

Згідно даних довідки №742 від 26 березня 2014 року, виданої начальником штабу в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 26 березня 2014 року зарахований до списків особового складу та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 (а.с.40).

Листом №20.1.3.2/6-52110 від 31 грудня 2008 року ОСОБА_1 направлено лист-повідомлення про зміну умов Кредитного договору. Починаючи з 02 березня 2009 року відсоткова ставка за кредитним договором №КІО0GK00830388 від 04 травня 2007 року складатиме 15,05% на рік (а.с.87).

Листом №20.1.0.0.0/7-141021/1561 від 24 жовтня 2014 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" повідомило ОСОБА_3 про те, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" провів перерахунок заборгованості за кредитним договором №КІО0GK00830388 від 04 травня 2007 року та зупинив нарахування за договором позичальника, мобілізованого до лав ЗСУ. Вказано, що станом на 24 жовтня 2014 року прострочена заборгованість відсутня (а.с.88).

З даних виписки по рахунку убачається, що ОСОБА_1 частково здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку і строки, а саме: з 2007 року по травень 2014 року, що відображено у вказаній виписці по рахунку. За період з 18 травня 2007 року по лютий 2017 року відповідачем на погашення кредиту внесено 67 022,05 доларів США (а.с.60-78).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У статтях 525, 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У статті 611 ЦК України зазначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи установлено, що 05 квітня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KIO0GK00830388, відповідно до умов якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати кредит у розмірі 50 820,00 доларів США в термін до 05 квітня 2022 року. Факт видачі коштів підтверджується заявою на видачу готівки, що містить підпис отримувача.

Відтак, колегія суддів уважає, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, на умовах, що визначені договором.

Згідно даних розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача становить 50 986,34 доларів США.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог та задоволення апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять доказів передачі коштів відповідачу, а також те, що відповідач є військовослужбовцем, відтак нарахування штрафних санкцій, пені суперечить положенням Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та їх сімей".

Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Установлено, що згідно довідки №742 від 26 березня 2014 року, виданої начальником штабу в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 26 березня 2014 року зарахований до списків особового складу та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Листом №20.1.0.0.0/7-141021/1561 від 24 жовтня 2014 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" повідомило ОСОБА_3 про те, що ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" провів перерахунок заборгованості за кредитним договором №КІО0GK00830388 від 04 травня 2007 року та зупинив нарахування за договором позичальника, мобілізованого до лав ЗСУ. Вказано, що станом на 24 жовтня 2014 року прострочена заборгованість відсутня.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що кредитні кошти ним не отримувались, оскільки такі твердження суперечать матеріалам справи.

Щодо висновку суду першої інстанції та викладених у відзиві заперечень відповідача в частині протиправності нарахування процентів, штрафних санкцій, колегія суддів вказує про таке.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у справі посилався на те, що він є військовослужбовцем. Разом з цим, на підтвердження наведеного надав довідку №742 від 26 березня 2014 року, згідно якої ОСОБА_1 з 26 березня 2014 року зарахований до списків особового складу та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Колегія суддів констатує, що при наданні вказаної довідки позивачу (банку), такі дані були актуальні та враховані, про що свідчить лист АТ КБ "ПРИВАТБАНК" №20.1.0.0.0/7-141021/1561 від 24 жовтня 2014 року.

З розрахунку заборгованості убачається, що станом до березня 2015 року нарахування за кредитним договором не проводились.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Разом з тим, посилання відповідача на дані довідки, з моменту видачі якої до звернення із цим позовом до суду пройшло 9 років, апеляційний суд відхиляє та констатує, що матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення ОСОБА_1 від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідачем не спростовано, контррозрахунку не надано.

За таких обставин, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, натомість висновки суду першої інстанції є помилковими.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів відхиляє, із наведених вище мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що за результатами розгляду справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів робить висновок про її задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме пов`язані із сплатою судового збору в суді першої інстанції в розмірі 20111,86 гривень, пов`язані із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 30 167,79 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором №KIO0GK00830388 від 05 квітня 2007 року, що складається з 21 624,82 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 11 440,05 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 112,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 496,84 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 21 серпня 2016 року по 21 лютого 2017 року, а всього 36 673,71 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 20111,86 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 30 167,79 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова