Справа № 175/3494/22
Провадження № 2/175/995/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Бойко О.М.

секретаря судового засідання - Радонського М.М.

за участі:

представника позивача - адвоката Філіповського В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Козаренко Н.Ю.,

свідка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та поділ спільного майна.

Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, зазначена справа була розподілена до провадження судді Бойка О.М.

В позовних вимогах позивач ОСОБА_3 , просить суд:

- Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у період з грудня 2009 року по липень 2022 року, які проживали однією сім?єю, без реєстрації шлюбу.

- Визнати квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :05:016:00430) площею 0,0752 га., реєстраційний номер: 14, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ), житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, об?єкт житлової нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки Hyundai Tucson д.н. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

- Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 (одній другій) частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

- Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки :05:016:00430 реєстраційний номер 14) площею 0,0752 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 одній другій частині, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

- Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, об?єкт житлової нерухомості (Опис: літ. А-1-житловий будинок, загальною площею 81,5 кв. м., житловою площею 47,1 кв. м., літ. Б - господарська будівля, літ. В - вбиральня, №1,2-споруди), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 частині, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

- Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки Hyundai Tucson д.н. НОМЕР_1 , по 1/2 одній другій частині, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що в травні 2009 ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_1 . З червня 2009 року Сторони почали зустрічатися та спільно проводити вільний час. Позивач та Відповідач полюбили один одного та, як наслідок, з грудня 2009 року розпочали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство, мати спільний побут та сумісний бюджет, піклуватись один за одного, спільно вирішувати усі побутові проблеми, тобто будувати сімейне життя.

З грудня 2009 року, Сторони проживали на ж/ АДРЕСА_4 . Разом з ними мешкала мати Відповідача та її дитина від попереднього шлюбу. В травні 2010 році Позивача та Відповідача було відправлено у службове відрядження до м. Харкова, де останні працювали та спільно проживали у одній квартирі, яку для них винаймало підприємство. Сторони працювали та мешкали у м. Харкові орієнтовно 2,6 років.

В 2011 році, коли Сторони ще мешкали у м. Харків, за спільні кошти, була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 . Квартира придбавалась подружжям, щоб мати можливість жити в м. Дніпропетровську, після їх повернення після службового відрядження з м. Харкова, окремо від матері Відповідача. За усною домовленістю Сторін, Позивач приїздив до м. Дніпропетровська та робив в квартирі власноруч ремонт за їх спільний бюджет. Відповідач, яка працювала менеджером, через зайнятість на роботі, залишалась в м. Харкові. По закінченню службового відрядження Сторони повернулись до м. Дніпропетровська та розпочали мешкати разом з дитиною Відповідача у придбаній Сторонами та відремонтованій Позивачем квартирі. Через деякий час, 13 жовтня 2017 року Позивач зареєструвався за даною адресою, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті Позивача.

Маючи подальші плани на спільне сімейне життя, Сторонами було прийняте рішення про доцільність придбання земельної ділянки та будівництво на ній будинку, в якому вони зможуть щасливо продовжувати жити та в комфортних умовах приймати в гості рідних та близьких їм людей. На початку 2016 року Сторонами була підібрана земельна ділянка, яка відповідала їх попиту та спільній фінансовій можливості. На виконання узгодженого плану, 30 березня 2016 року, за особистою участю Позивача та за спільні грошові кошти Сторін, за усною згодою Позивача та в їх спільних інтересах, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу земельної ділянки, за яким Сторони, в особі Відповідача та ОСОБА_4 (продавець) придбали земельну ділянку площею 0,0752 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :05:016:0043).

З цього часу на придбаній земельній ділянці, Сторони спільними зусиллями та за спільний кошт займались будівництвом родинного будинку.

Позивач зазначає, що він приймав активну безпосередню участь у будівництві будинку, як шляхом фінансування будівництва так й особистими зусиллями. Так Позивач спілкувався з будівельниками щодо умов, строків, якості будівництва будинку, допоміжних господарських приміщень та розрахунків за виконану роботу. Кожного тижня ОСОБА_3 приїздив та контролював обсяг виконаних робіт, по необхідності привозив будівельний матеріал, приймав виконані будівельні роботи, фінансував та здійснював розрахунки.

В 2018 році будинок було побудовано та 11 червня 2018 року житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстровано, як об`єкт нерухомості.

Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, власником будинку є Відповідач. З цього часу Сторони перевезли спільні речі та переїхали до нової сімейної оселі, де продовжили вести спільне домогосподарство, разом володіти та користуватись спільним майном за його цільовим призначенням та в інтересах своїй родини. Слід зазначити, що з 06 грудня 2018 року Позивача було зареєстровано у зазначеному вище будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Після переїзду до нового будинку, Сторонами було заведено домашнього улюбленця, - собаку Марту, яка до сьогодні живе в домоволодінні.

За час спільного життя Сторонами, за спільний кошт були придбані транспортні засоби Hyundai Tucson, д.н. НОМЕР_1 , обслуговуванням яких займався виключно Позивач. Станом на сьогодні, зазначений транспортний засіб знаходяться у володінні та розпорядженні Відповідача.

Зауважує, що придбання та сумісне будівництво Сторонами спільного майна, є прямим доказом тривалого, сталого сімейного життя Сторін, що мали обопільні погляди на подальше спільне, щасливе життя. Сторони з 2010 року мали спільні професійні інтереси, оскільки Позивач з 2015 року зареєстрований в якості ПП, а Відповідач, всіляко допомагала вести Позивачу цю частину роботи, заробляти від цієї діяльності грошові кошти, які переважно виступили фінансовою основою їх сумісного побуту, придбання та будівництва спільного майна.

Згідно відомостей з Державної податкової служби України Головного Управління ДПС у Дніпропетровській області Позивачем в період з 13 травня 2015 року по 31 березня 2016 року задекларовано дохід у сумі 13771103,56 (тринадцять мільйонів сімсот сімдесят одна тисяча сто три гривні п`ятдесят шість копійок).

Позивач повністю довіряв Відповідачу всі свої бізнесові та фінансові справи, видаючи Відповідачу довіреності на представництво його інтересів та розпорядження грошовими засобами, що знаходились на банківських рахунках ПП. Таким чином, Відповідач була повністю обізнана у господарській діяльності та фінансовому становищі Позивача, який фактично не контролював її, оскільки виходив з того, що остання діє у їх спільних сімейних інтересах.

Саме тому, з метою фінансової безпеки, Сторонами було прийняте сумісне рішення про те, що все спільне майно, яке вони будуть набувати, буде формально реєструватися за Відповідачем, оскільки за положеннями ст. 52 ЦК України, приватний підприємець, яким є Позивач, відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм власним майном. А відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України, фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружися, яка належатиме їй при поділі цього майна. Убезпечення спільного майна від можливих негативних фінансових наслідків виступило також причиною не укладення Сторонами офіційного шлюбу.

Сторони виходили з того, що відсутність офіційної реєстрації шлюбу носить суто прагматичний характер, оскільки у разі наявних фінансових негараздів у Позивача, як у приватного підприємця, може постраждати їх спільне з Відповідачем нажите майно. Відповідач не заперечувала проти такого стану речей. Тобто відсутність реєстрації шлюбу між Сторонами, як і реєстрація всього спірного майна за Відповідачем обумовлена обраною свідомою поведінкою Сторін.

Протягом спільного життя Сторони неодноразово їздили на відпочинок та у закордонні подорожі. Так протягом 2010-2012 роках Сторони відпочивали в смт. Кирилівці (Запорізька область) на ОСОБА_5 . У 2018-2019 роках разом їздили на відпочинок до Єгипту, Ізраїлю.

Коли у 2018 році, ОСОБА_6 (дівоче - ОСОБА_7 ), яка доводиться рідною донькою Відповідача виходила заміж та Позивач вів її під вінець, в якості батька.

Зазначає, що сімейні відносини Сторін є загальновідомими, оскільки мали відкритий характер, оточуючи та знайомі сприймали Позивача та Відповідача, як сімейну пару, чоловіка та дружину.

Отже, на думку позивача, з грудня 2009 року Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет, своєю спільною працею та за спільний сімейний бюджет набували спільне майно, мали спільні витрати, доглядали одне одного під час хвороб, неодноразово їздили на відпочинок, разом були у компаніях друзів та родичів та відповідно, мали наміри жити спільно разом та будувати спільне сімейне життя.

Проте, після того, як Сторонами були досягнуті спільні сімейні плани на подальше життя, був збудований та облаштований спільним коштом будинок, придбане зазначене вище інше нерухоме майно, транспортні засоби, які в свою чергу були зареєстровані за Відповідачем, ставлення останньої до Позивача поступово стало погіршуватись. Відповідач шукала привід для сварок у яких зазначала, що саме завдяки її труду та її грошам, Сторони змогли добитися стабільного майнового стану, придбати та побудувати визначене вище майно, наголошуючи, що Позивач нічого не зробив для цього, відкидаючи його безпосередній трудовий та фінансовий внесок.

15 липня 2022 році Позивач не зміг потратити до свого будинку, оскільки на порозі будинку: АДРЕСА_2 , його зустріли не відомі йому чоловіки, які не допустили його до оселі, віддавши Позивачу сумки в яких знаходились його особисті речі. Позивачу було повідомлено про те, що він в подальшому не зможе потрапити до свого будинку. У такий протиправний спосіб Позивач був позбавлений у праві на володіння, користування сумісно нажитим з Відповідачем майном.

Позивач вказує, що проживання у будинку в АДРЕСА_2 , є єдиним місцем проживання Позивача, яким останній не може скористатися з причини, що не залежить від нього.

Певний час Позивач намагався виправити складену ситуацію шляхом перемовин з Відповідачем, однак, коли довідався про те, що Відповідач вже довгий час зустрічається з іншим чоловіком, був вимушений розпочати захист свого права у судовому порядку. Договір про поділ спільного майна Сторонами укладено не було.

Станом на сьогодні, все сумісно нажите майно знаходиться у фактичному одноособовому володінні та розпорядженні Відповідача, яка незаконно обмежила Позивача у праві власності на нього. При цьому, вся правовстановлююча документація на майно знаходиться у володінні Відповідача, яка відмовляється їх надати їх копії.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги заперечувала та просила суд відмовити в їх задоволенні.

Обґрунтовує свою позицію тим, що ОСОБА_3 станом на грудень 2009 року був одружений на іншій жінці та мав власну родину. Шлюб було розірвано лише у 2013 році.

На думку відповідача, позивач не надав до суду жодного доказу того, що він працював на будь-якому підприємстві, а також, що проживав разом із ОСОБА_1 у м. Харкові.

Відповідач зазначає, що квартира за адресою АДРЕСА_5 була придбана відповідачкою виключно за кошти з продажу іншої квартири разом із її матір`ю та братом, а також з частини грошей, які ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_2 із якою у листопаді 2011 року звернулись до приватного нотаріуса для здійснення запланованого правочину з купівлі-продажу квартири.

Поряд з цим, з метою підтвердження, що квартира була придбана за власні кошти ОСОБА_1 (отримані гроші від продажу маминої квартири 04.11.2011 та отримання 18.10.2011 у позику грошових коштів від ОСОБА_2 ), Відповідач надає копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 06.01.2023 №319683476 з якої вбачаються відомості щодо дати - 04.11.2011 та №8637 укладання Договору купівлі - продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6 , та копію Розписки від 18.10.2011 про отримання грошових коштів у борг від гр. ОСОБА_2 .

Крім того, з метою підтвердження, що саме особисто ОСОБА_1 несла всі комунальні витрати самостійно згідно оформлених особових рахунків як на власника квартири за спожиті послуги під час експлуатації зазначеної квартири, Відповідач надає реквізити особових рахунків, що оформлені на неї у відповідних комунальних підприємствах, та квитанції на оплату спожитих послуг, домофон та за споживання електроенергії, а також, документи, що підтверджують замовлення послуг та обладнання разом з квитанціями на оплату ТОВ «ВОЛЯ - КАБЕЛЬ» за кабельне телебачення та інтернет тощо.

Щодо твердження Позивача, що останній був зареєстрований за адресою квартири АДРЕСА_1 , і це підтверджує факт його спільного проживання з ОСОБА_1 , Відповідач повідомляє, що до 13.10.2017 Позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , за місцем проживання його матері, та після смерті матері Позивача, ОСОБА_3 втратив право користування цим житловим приміщенням, та був знятий з реєстрації, та як наслідок звернувся з проханням до своєї на той час коханої жінки - ОСОБА_1 здійснити реєстрацію у її приватній квартирі, оскільки мав наміри офіційно працевлаштуватися, так як на той час був безробітний та ще у квітні 2017 року за власним рішенням припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та не спростовується Позивачем, зокрема, самим Позивачем долучена до матеріалів цієї цивільної Справи Відповідь від ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.10.2022 №58278/6/04-36-24-07-09.

Також відповідач зазначає, що позивача було зареєстровано у вказаній квартирі лише у 2017 році, через 6 років після придбання вказаної квартири.

У жовті 2018 року цю квартиру ОСОБА_1 як весільний подарунок подарувала своїй доньці ОСОБА_8 , відповідно до договору дарування зареєстрованого в реєстрі №1670 від 20.10.2018 року, в якому було вказано, що на час укладення правочину ОСОБА_1 не одружена, однією сім`єю без реєстрації шлюбу із будь-якою особою не проживає та майно є її особистою власністю, придбаною за власні кошти.

Щодо стверджень позивача ОСОБА_3 , що він приймав участь у придбанні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , відповідач вказує, що відповідно до Договору №510 від 30.03.2016 року купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що ОСОБА_1 не одружена, однією сім`єю без реєстрації шлюбу із будь-якою особою не проживає.

Також, особливу увагу суду відповідач звертає на ствердження позивача, що він приймав активну участь в будівництві дому на вказаній земельній ділянці.

ОСОБА_1 , вказує, що виключно вона займалась будівництвом дому за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується наступними доказами:

-Технічний звіт ТОВ «Регіональний земельний центр» з топографо-геодезичних робіт по виносу точок кутів повороту меж земельної ділянки та Акт приймання - передачі тимчасових знаків від 10.05.2016 - Підтвердження, що замовником вказаних робіт виступає виключно ОСОБА_1

-Ескіз намірів забудови земельної ділянки «Будівництво житлового будинку і господарської будівлі по АДРЕСА_2 », що виготовлений ТОВ «АРХМЕДІАПРОЕКТ» - Підтверджує, що забудовником виступає виключно ОСОБА_1

-Будівельний паспорт забудови земельної ділянки за реєстраційним №31-11/18-1 від 26.03.2018, оформлений Відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Дніпровської районної державної адміністрації - Підтвердження, що замовником вказаних будівництва виступає виключно ОСОБА_9

-Повідомлення ДП02 від 18.04.2018 про початок виконання будівельних робіт щодо об?єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорту Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Дніпропетровській області - Підтвердження, що замовником нового будівництва виступає виключно ОСОБА_9

-Технічний паспорт ТОВ «ЖБК «АУДИТ» на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 від 02.05.2018 (інвентаризаційна справа №0341) - Підтвердження, що замовником технічної інвентаризації виступає виключно ОСОБА_1

-Повідомлення Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Дніпропетровській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України про надання інформації від 16.05.2018 №ДП65 - Підтвердження того, що виключно ОСОБА_1 було подано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації по об?єкту: «Будівництво житлового будинку, будівництво господарських будівель та споруд: АДРЕСА_8 »;

-Технічні умови №3332/2г від 14.04.2017 на водопостачання та каналізування житлового будинку на водопостачання та каналізування території земельної ділянки КП «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» житлового будинку на території земельної ділянки - Підтвердження, що замовником виступає виключно ОСОБА_1

-Договір про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №01 - Підтвердження, що Договір укладено виключно з власником майна ОСОБА_1 та що виключно ОСОБА_1 здійснює оплати за спожиті послуги та виступає безпосередньо платником;

-Технічне переоснащення електроопалення житлового будинку, що здійснене ФОП ОСОБА_10 згідно Робочого проекту ПДГ-295:2018-ЭО

-Повідомлення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 10.12.2018 №84735/1900 щодо оформлення тарифу електроопалення;

-Технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок № від 08.07.2019 до Договору приєднання до електричних мереж від 08.07.2019.

-Кошториси на закупівлю матеріалів, зокрема, тротуарної плитки, проведення електрики, поливу, сигналізації, штукатурка, опалення та ремонтних робіт, монтаж та матеріалів та складанням кошторисної доставки матеріалів.

-Видаткова накладна Рнк/DT - 0021252 від 20.07.2018 на придбання товару для будинку (ванна, змішувачі, водонагрівач, машина пральна, сифон тощо);

-Видаткова накладна №37 від 05.08.2016; Замовлення №75/А;

-Товарними чеками та накладними тощо.

Відповідачка вказує, що із позивачем були виключно коханцями без надання матеріальної допомоги та без обов`язків перед один одним.

Зазначила, що погодилась зареєструвати ОСОБА_3 у 2018 році у новому збудованому будинку лише через те, що її донька, отримавши у подарунок квартиру не бажала мати серед зареєстрованих у ній сторонню людину.

Щодо спільного придбання автомобіля Hyundai Tucson д.н. НОМЕР_1 відповідачка вказує, що ОСОБА_1 придбала авто за кредитні кошти, під заставу цього рухомого майна і вона є єдиним власником цього автомобіля.

ОСОБА_1 вказує, що за час інтимних стосунків із ОСОБА_3 вони не мали спільних банківських рахунків, жодних спільних кредитів чи договорів. Не отримувала грошей у борг та не утримувала жодних цінних подарунків.

ОСОБА_3 не надав до суду жодного доказу, що його кошти витрачались на спільні стосунки, будівництво чи придбання майна.

Отримана ОСОБА_1 довіреність на представництво ФОП ОСОБА_3 передбачало лише його представлення, а не ведення спільних справ та управління спільним майном фізичних осіб або спільних коштів.

Також, відповідачка посилається на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2017 року в якому зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрований з 1983 року по 24 березня 2017 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_3 надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив наступне.

Зазначає, що сторонами було прийняте сумісне рішення про те, що все спільне майно, яке вони будуть набувати, буде формально реєструватися за Відповідачем, оскільки за положеннями ст. 52 ЦК України, приватний підприємець, яким є позивач, відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм власним майном.

Убезпечення спільного майна від можливих негативних фінансових наслідків, виступило також причиною не укладення Сторонами офіційного шлюбу. Сторони виходили з того, що відсутність офіційної реєстрації шлюбу носить суто прагматичний характер, оскільки у разі наявних фінансових негараздів у Позивача, як у приватного підприємця, може постраждати їх спільне з Відповідачем нажите майно. Відповідач не заперечувала проти такого стану речей. Тобто відсутність реєстрації шлюбу між Сторонами, як і реєстрація всього спірного майна за Відповідачем була обумовлена обраною свідомою поведінкою Сторін.

Позивач стверджує, що 15 липня 2022 році Позивача протиправно, за допомогою сторонньої сили, не було допущено до свого будинку в АДРЕСА_2 , що унеможливило забрати свої речи, документи, вжити необхідних заходів направлених на свій захист. Тому, надання Відповідачем правовстановлюючих документів до Суду, де остання формально зазначена власником спірного майна та її намагання довести, що таке майно набувалось нею начебто одноособово, не відповідає фактичним обставинам.

Позивач критично ставиться до наданих Відповідачем копій поточних сплат за житлово-комунальні послуги, в квитанціях по яких Відповідач переважно зазначається власником.

Абонентські рахунки на сплату комунальних послуг так і договори на житлово-комунальні послуги оформлюється між постачальником таких послуг та юридичним власником нерухомості, що придбаває такі послуги. Тому надання Відповідачем копій квитанцій оплати за комунальні послуги, по яких Позивачем також проводились оплати, доводять лише факт укладених між Відповідачем та обслуговуючими установами договорів про надання житловокомунальних послуг, факт одержання таких послуг та стан заборгованості за їх споживання.

До того, Відповідач переважно сплачувала грошові кошти за комунальні послуги з сумісних грошових коштів, що надавались Позивачем під час їх сумісного життя та ведення спільного побуту сторін. Окрім того, сам Позивач неодноразово оплачував, на прохання Відповідача та за свої грошові кошти, комунальні послуги по абонентським рахункам відкритим на ім`я Відповідача.

На думку позивача надані копії документів про розробку проектної документації на спірну земельну ділянку, будівництво спірного будинку та споруд, подані до Суду без відповідних договорів з проектними організаціями, актів виконаних робіт, сплачених рахунків про сплату послуг, що ставить під сумнів, що саме Відповідач замовляла та оплачувала такі витрати.

З 06.12.2018 року Відповідач є зареєстрованим в спірному будинку АДРЕСА_2 . Державна реєстрація права проживання Позивача відбулась на законних підставах, оскільки сторони виходили з того, що означений будинок є їх спільною власністю, на який вони мають рівні права на його сумісне володіння, користування, розпорядження.

Посилання Відповідача про те, що реєстрація Позивача є формальною, оскільки відбулась за певних обставин, носить характер припущень, не має юридичного значення та також не скасовує право Позивача на безперешкодний доступ до свого місця проживання, його володіння.

Станом на сьогодні, позивач вважає, що все сумісно нажите майно знаходиться у фактичному одноособовому володінні та розпорядженні Відповідача, яка незаконно обмежила Позивача у праві власності на нього. При цьому, вся правовстановлююча документація на майно знаходиться у володінні Відповідача, яка відмовляється їх надати.

Відповідач в обґрунтування позиції щодо одноособового придбання спірного майна, зокрема спірної земельної ділянки АДРЕСА_2 зазначає, що вона була придбана виключно за її власні грошові кошти, частина з яких у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень була взята у борг Відповідачем у гр. ОСОБА_11 . Посилається на письмову боргову розписку від 01.02.2015 року. Утім, такі посилання Відповідача носять штучний характер та скомпільовані під версію про одноособове придбання спірного майна, що свідчить про їх недостовірність.

Так, у відповідності до відкритої інформації, що міститься на сайті «youcontrol», ОСОБА_11 була до 01.09.2022 року керівником ТОВ «ЕРМАК ГОЛД», бенефіціаром якого є гр. рф ОСОБА_12 .

Згідно до інформації про доходи надані Відповідачем, в період з 2013 року 2015 рік, у 2016 - 2018 роках, остання працювала та одержувала дохід в ТОВ «ЕРМАК ГОЛД».

Згідно з відкритої інформації, Відповідач є керівником ТОВ «ДНІПРО-ВЕНДОР», бенефіціаром якого є також гр. рф ОСОБА_12 , що вказує про взаємопов`язаність зазначених суб`єктів господарювання в межах однієї корпорації, що передбачає службову взаємопов`язаність або залежність Відповідача від ОСОБА_11 або навпаки.

З огляду на таке, можна дійти висновку, що Відповідач та ОСОБА_11 є пов`язаними посадовими особами, оскільки разом діяли в інтересах однієї особи, - не резидента України та одержували дохід від такої діяльності.

Як наслідок могли мати підпорядковані, залежні, грошові відносини в межах однієї корпорації, що є фактором впливу, який ставить під обґрунтований сумнів достовірність та чесність наданих документів за підписами та свідченнями пов`язаних осіб.

Позивач вказує, що ці обставини, ставлять під сумнів достовірність та правдивість боргової розписки від 01.02.2015 року, заяви свідка ОСОБА_13 від 02.01.2023 року, а також її власну ініціативу бути допитаною у якості свідка по даній справі. Обґрунтованість таких сумнівів підтверджується також тим, що Відповідач, в обґрунтування версії щодо самостійного набуття спірного майна, спростування доведення факту сумісного проживання сторін без реєстрації шлюбу, посилається також на аналогічну боргову розписку з гр. ОСОБА_2 від 18.10.2011 року, заяву свідка ОСОБА_2 від 02.01.2023 року, а також її ініціативу бути допитаною у якості свідка.

За допомогою боргової розписки від 18.10.2011 року, за якою Відповідач начебто одержала від ОСОБА_2 грошові кошти, за участю яких, Відповідач придбала спірну квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , остання намагається створити хибне уявлення про придбання означеної квартири за особисті та боргові кошти.

Позивач також має сумніви щодо достовірності та правдивості зазначених вище документів за підписом ОСОБА_2 , що має єдиний стиль їх розробки та тотожність їх загального змісту та написання.

Позивач зазначає, що Відповідач маючи представницькі повноваження від Позивача, як від приватного підприємця, мала безперешкодний доступ до грошових коштів, що надходили на його відповідний розрахунок. Маючи такий доступ до грошових коштів, Відповідач, використовувала їх за власним волевиявленням, задовольняючи свої фінансові потреби та використовувала їх з метою набуття спірного майна. При цьому, Позивач не контролював Відповідача у цьому процесі, повністю довіряючи своєї цивільній дружині право його представляти у організаційно правових питаннях так і у питаннях розпорядження заробленими грошовими коштами.

Позивач зазначає, що Відповідач будучи уповноваженою особою, на підставі нотаріально засвідченої довіреності від 06.07.2022 року здійснювала керівництво та розпорядження грошовими коштами ФОП ОСОБА_14 . Утім, Відповідач, яка була проінформована про прийняте Позивачем рішення, в супереч волевиявлення Позивача, в односторонньому порядку, протиправно, за фактично відкликаною довіреністю, змогла списати всі грошові кошти, що знаходились на заблокованому р/р Позивача, чим завдала йому значну матеріальну шкоду.

Відповідач надала до суду заперечення на відповідь на відзив в якому не погоджується із позицією позивача та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідачка зауважила, що ствердження позивача, що ОСОБА_3 вів під вінець доньку відповідачки ОСОБА_1 , як батько, не є правдивими, про що надала до суду фотографію із церемонії укладання шлюбу, з якої вбачається, що ОСОБА_8 йшла під вінець разом із своїм хрещеним батьком, а ОСОБА_3 сидів на стільці та хлопав у долоні.

Також, звертає увагу суду, що позивач зазначає, що задекларував за період з 13.05.2015 року по 31.03.2016 року суму коштів у розмірі 13 771 103,56 грн., проте за ці гроші претендує на квартиру, яка була придбана у 2011 році.

Додатково зауважує, що до матеріалів позовної заяви ОСОБА_3 не надано жодних підтверджень ведення спільного побуту між сторонами.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_3 не був допущений до будинку за адресою АДРЕСА_2 лише тому, що він не мав особистих ключів від будинку, а перебував у будинку лише коли там знаходилась ОСОБА_1 .

Відповідачка зазначає, що ствердження позивача, що ОСОБА_1 за довіреністю використала кошти ФОП ОСОБА_14 на власні потреби, не відповідає дійсності та зауважує наступне.

Згідно наданих позивачем платіжних доручень та квитанцій вбачається, що ці грошові кошти не зняті, а перераховані в безготівковій формі до ТОВ «НАШ ПРОДУКТИ ПЛЮС». Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень наявності заборгованості або зобов`язань від ТОВ «НАШ ПРОДУКТИ ПЛЮС», отже кошти були витраченні в межах діяльності ФОП ОСОБА_14 .

За цих обставин просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3 ознайомившись із запереченнями ОСОБА_1 надав до суду додаткові заперечення в яких зазначив наступне.

Вказав, що надане до суду фото з весілля доньки показує лише елемент всього весілля, а тому не розкриває усіх деталей свята. Також, вказав, що дане фото лише підтверджує існування відносин між сторонами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Філіповський В.В. підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_15 заперечували позовні вимоги та просили суд відмовити в їх задоволенні.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали лише відносини коханців без ведення спільного побуту.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом фактично встановлено, що травні 2009 ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_1 . З червня 2009 року Сторони почали зустрічатися та спільно проводити вільний час.

В 2011 році, відповідачка придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , за спільні кошти із своєю матір`ю та її братом та у 2017 році у цій квартирі було зареєстровано позивача, через втрату ним права користування іншою квартирою.

У жовті 2018 року цю квартиру ОСОБА_1 як весільний подарунок, подарувала своїй доньці ОСОБА_8 відповідно до договору дарування зареєстрованого в реєстрі №1670 від 20.10.2018 року, в якому було вказано, що на час укладення правочину ОСОБА_1 не одружена, однією сім`єю без реєстрації шлюбу із будь-якою особою не проживає та майно є її особистою власністю, придбаною за власні кошти.

30 березня 2016 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу земельної ділянки, за яким Сторони, в особі Відповідача та ОСОБА_4 (продавець) придбали земельну ділянку площею 0,0752 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :05:016:0043).

З цього часу на придбаній земельній ділянці, розпочалось будівництво будинку.

Факт ведення самостійного будівництва ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується наступними доказами:

-Технічний звіт ТОВ «Регіональний земельний центр» з топографо-геодезичних робіт по виносу точок кутів повороту меж земельної ділянки та Акт приймання - передачі тимчасових знаків від 10.05.2016 - Підтвердження, що замовником вказаних робіт виступає виключно ОСОБА_1

-Ескіз намірів забудови земельної ділянки «Будівництво житлового будинку і господарської будівлі по АДРЕСА_2 », що виготовлений ТОВ «АРХМЕДІАПРОЕКТ» - Підтверджує, що забудовником виступає виключно ОСОБА_1

-Будівельний паспорт забудови земельної ділянки за реєстраційним №31-11/18-1 від 26.03.2018, оформлений Відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, будівництва та інфраструктури Дніпровської районної державної адміністрації - Підтвердження, що замовником вказаних будівництва виступає виключно ОСОБА_9

-Повідомлення ДП02 від 18.04.2018 про початок виконання будівельних робіт щодо об?єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорту Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Дніпропетровській області - Підтвердження, що замовником нового будівництва виступає виключно ОСОБА_9

-Технічний паспорт ТОВ «ЖБК «АУДИТ» на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 від 02.05.2018 (інвентаризаційна справа №0341) - Підтвердження, що замовником технічної інвентаризації виступає виключно ОСОБА_1

-Повідомлення Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Дніпропетровській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України про надання інформації від 16.05.2018 №ДП65 - Підтвердження того, що виключно ОСОБА_1 було подано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації по об?єкту: «Будівництво житлового будинку, будівництво господарських будівель та споруд: АДРЕСА_8 »;

-Технічні умови №3332/2г від 14.04.2017 на водопостачання та каналізування житлового будинку на водопостачання та каналізування території земельної ділянки КП «ДНІПРОВОДОКАНАЛ» житлового будинку на території земельної ділянки - Підтвердження, що замовником виступає виключно ОСОБА_1

-Договір про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення №01 - Підтвердження, що Договір укладено виключно з власником майна ОСОБА_1 та що виключно ОСОБА_1 здійснює оплати за спожиті послуги та виступає безпосередньо платником;

-Технічне переоснащення електроопалення житлового будинку, що здійснене ФОП ОСОБА_10 згідно Робочого проекту ПДГ-295:2018-ЭО

-Повідомлення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 10.12.2018 №84735/1900 щодо оформлення тарифу електроопалення;

-Технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок № від 08.07.2019 до Договору приєднання до електричних мереж від 08.07.2019.

-Кошториси на закупівлю матеріалів, зокрема, тротуарної плитки, проведення електрики, поливу, сигналізації, штукатурка, опалення та ремонтних робіт, монтаж та матеріалів та складанням кошторисної доставки матеріалів.

-Видаткова накладна Рнк/DT - 0021252 від 20.07.2018 на придбання товару для будинку (ванна, змішувачі, водонагрівач, машина пральна, сифон тощо);

-Видаткова накладна №37 від 05.08.2016; Замовлення №75/А;

-Товарними чеками та накладними тощо.

Щодо стверджень позивача ОСОБА_3 , що він приймав участь у придбанні земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , відповідач вказує, що відповідно до Договору №510 від 30.03.2016 року купівлі-продажу земельної ділянки вбачається, що ОСОБА_1 не одружена, однією сім`єю без реєстрації шлюбу із будь-якою особою не проживає.

У 2018 році у новому збудованому будинку відповідачка погодилась зареєструвати позивача лише через те, що її донька, отримавши у подарунок квартиру не бажала мати серед зареєстрованих у ній сторонню людину.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_3 не був допущений до будинку за адресою АДРЕСА_2 лише тому, що він не мав особистих ключів від будинку, а перебував у будинку лише коли там знаходилась ОСОБА_1 .

Щодо спільного придбання автомобіля Hyundai Tucson д.н. НОМЕР_1 з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 придбала авто за кредитні кошти, під заставу цього рухомого майна і вона є єдиним власником цього автомобіля.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5 рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

За змістом ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

До суду не надано доказів, що за час інтимних стосунків із ОСОБА_3 вони мали спільних банківських рахунків, спільні кредити чи договори. Не отримували грошей у борг та не дарували один одному жодних цінних подарунків.

ОСОБА_3 не надав до суду жодного доказу, що його кошти витрачались на спільні стосунки, будівництво чи придбання майна, чи на спільні інтереси чоловіка та жінки.

Отримана ОСОБА_1 довіреність на представництво ФОП ОСОБА_3 передбачало лише його представлення, а не ведення спільних справ та управління спільним майном фізичних осіб або спільних коштів в порядку підприємницької діяльності.

Позивач не надав до суду жодного належного доказу про факт спільного проживання разом із відповідачкою, ведення спільного побуту саме як чоловік та жінка, а враховуючи всі розбіжності між доказами та ствердженнями позивача суд не може їх врахувати як належні та надійні докази.

Зокрема, щодо посилань на весілля доньки відповідачки ОСОБА_8 , в яких позивач стверджує, що він веде її під вінець, як батько, а з наданого відповідачем фото під вінець ОСОБА_8 веде інший чоловік (як зазначила відповідач - хрещений батько її доньки), в той час, як ОСОБА_3 сидить на стільці.

Також, слід вказати, про наявність рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2017 року в якому зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживав з 1983 року по 24 березня 2017 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_9 .

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Судом за клопотанням сторін були витребуванні докази та з наданих доказів не вбачається належних підтверджень, що сторони дійсно перебували у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що сторони мали стосунки як чоловік та жінка, проте з ці стосунки не містили жодної матеріальної допомоги один одному та без існування обов`язків перед один одним. Стосунки сторін не носили характеру спільних сімейних.

Згідно з пунктом 6 рішення Конституційного Суду від «03» червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У постанові Верховного Суду від «14» лютого 2018 року Справа №129/2115/15-ц, був сформований правовий висновок, згідно якого, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

У постанові Верховного Суду від «24» червня 2020 року у справі №645/1601/16-ц, був викладений аналогічний правовий висновок, відповідно до якого, за змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

У постанові Верховного Суду від «15» серпня 2019 року у справі №588/350/15 було також зазначено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договорів купівлі - продажу рухомого та нерухомого майна, у всіх правочинах зазначено, що відповідачка (покупець за договором) в шлюбі не перебуває (не одружена) та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу та гроші, за які відповідачка купує земельну ділянку, квартиру, ТЗ є її особистою власністю.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, останній був зареєстрований за відповідачкою, як за єдиним власником.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на предмет та підстави позову, саме на позивача покладений обов`язок надати суду належні та допустимі докази того, то він та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2009 року по липень 2022 року, а також докази того, що спірне майно було придбано за їх спільні гроші.

Між тим, жодних доказів на підставі яких суд мав би можливість встановити, що з грудня 2009 року до липня 2022 року Позивач та Відповідачка спільно мешкали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, купували майно для спільного користування, брали спільну участь у витратах на утримання житла, мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, до суду надано не було.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Отже, на підставі вищезазначеного, та керуючись ст.ст. 2, 4, 76, 80, 81, 89, 263, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та поділ спільного майна залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бойко О.М.