Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: стягнути з МТСБУ на свою користь несплачене страхове відшкодування в розмірі 3 899,30 грн; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням у розмірі 6 296,50 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн та витрати на оплату автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 910,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11 червня 2022 року в м.Вінниця по вулиці Чехова, 8-А сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , та належного позивачу транспортного засобу Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року у справі №127/12597/22 винним в спричиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу Volkswagen Golf, а соме ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність перед третіми особами ОСОБА_2 не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У позивача на момент настання пригоди був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/205147546. 17 серпня 2022 року страховиком було здійснено часткову сплату страхового відшкодування в розмірі 11 648,83 грн. На замовлення позивача ФОП ОСОБА_3 було здійснено незалежне автотоварознавче дослідження та складено звіт №07-22-м140 від 04 липня 2022 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 21 844,63 грн, а вартість матеріального збитку власнику Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11 червня 2022 року, складає 15 548,13 грн. Позивач вважає, що з МТСБУ підлягає стягненню страхове відшкодування на його користь в сумі 3 899,30 грн. Також, посилаючись на ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що з ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням зміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, в розмірі 6 296,50 грн. Позивач зазначає, що ним було сплачено за проведення автотоварознавчого дослідження 3 910,000 грн, які, на думку позивача, підлягають стягненню з ОСОБА_2 . Крім того, позивач зазначає, що йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу, було спричинено моральну шкоду, яка полягає у: глибоких психологічно-душевних стражданнях щодо неможливості експлуатації автомобіля; постійному відчутті напруження в родині та не змозі пересуватися на автомобілі, необхідності звернення до суду за захистом протизаконно порушених прав; наявності душевного страху керувати транспортним засобом після настання дорожньо-транспортної пригоди; спричиненні психологічного страждання, що потягло за собою вкрай негативні наслідки для самопочуття позивача. Понесені душевні страждання та завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 5 000,00 грн, які просить стягнути на свою користь з ОСОБА_4 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем ОСОБА_4 копію ухвали суду про відкриття провадження в справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверти разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідачем МТСБУ ухвалу суду про відкриття провадження в справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 10 квітня 2023 року.

24 квітня 2023 року до суду від представника відповідача МТСБУ - Попова В.Є. надійшли до суду пояснення, в яких МТСБУ просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до МТСБУ та зазначає, що відповідач - 2 для визначення суми страхового відшкодування, яка підлягала сплаті позивачу за його пошкоджений автомобіль, звернувся до ФОП ОСОБА_5 для складання звіту про оцінку вартості (розміру) збитків. За результатами оцінки вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 13 978,60 (включаючи ПДВ). На підставі цього, МТСБУ сплатило на картковий рахунок позивача кошти у розмірі 11 648, 83 грн (без ПДВ). Обґрунтовуючи сплату страхового відшкодування без врахування ПДВ, представник відповідача пояснив, що оскільки позивачем не було надано актів виконаних робіт, які б реально підтверджували відновлення автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , тому вимога позивача про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування є безпідставною.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду відзивів на позовну заяву.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року у справі №127/12597/22 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн. (а.с.52-53).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року серед іншого встановлено, що 11 червня 2022 року, о 17.30 год в м. Вінниці по вул. Чехова, 8 А, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не був уважним, не слідкував за зміною дорожньої обстановки, не звернувся за допомогою сторонніх осіб, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.9, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Відповідно звіту № 07-22-М140 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , від 04 липня 2022 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 21 844,63 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу складає 15 548,13 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 15 548,13 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування); вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 13 681,78 грн (не включаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, матеріали фарбування) (а.с. 56-86).

Згідно звіту № 22-315 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , від 25 липня 2022 року, виконаного ФОП ОСОБА_5 на замовлення МТСБУ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу становить 13 978,60 грн (включаючи ПДВ), 11 648,83 грн (без ПДВ). (а.с.101-107)

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.51).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.205147546, забезпечений транспортний засіб «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 . (а.с.87-88)

Як стверджує позивач, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП застрахована не була. Дана обставина не заперечується сторонами.

За фактом вказаної ДТП позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до МТСБУ, яке листом № 3-01б/17758 від 17.08.2022 повідомило, що вказана ДТП визнана страховим випадком і визначив страхове відшкодування у розмірі 11 648,83 грн, а також повідомив, що вказана сума буде перерахована в строки, передбачені законом (а.с.54). Вказана сума визначена наказом МТСБУ №3/7289 від 16.08.2022, на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.109).

17.08.2022 на банківську картку позивача було здійснено зарахування у розмірі 11 648,83 грн (а.с. 55), що як стверджує позивач, є частиною страхового відшкодування МТСБУ. Факт перерахування коштів у розмірі 11 648,83 грн також підтвердив представник відповідача-2 у своїх поясненнях.

Щодо стягнення з МТСБУ невідшкодованої частини суми страхового відшкодування у розмірі у розмірі 3 899,30 грн, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У частині першій статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV від 01 липня 2004 року), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до статті 6 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 34.2. ст. 34 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Положенням п. 40.3. ст. 40 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV, МТСБУ має право залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). (п. 34.3. ст. 34 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV)

Представником відповідача було надано звіт № 22-305 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженим транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , складений 25.07.2022 ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 13 978,60 грн (включаючи ПДВ), 11 648,83 грн (без ПДВ), з дефектної відомості якого вбачається, що огляд транспортного засобу було проведено за участі довіреної особи позивача - ОСОБА_6 (а.с.103-зворот - 104)

Відповідно до підпункту а) пункту 41.1. статті 41 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено регламентну виплату на користь позивача в розмірі 11 648,33 грн (без урахування ПДВ).

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 757/37909/17 (провадження № 61-159св21) зазначено: «відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком (вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) зазначено: «не можна погодитися із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми податку на додану вартість, нарахованого на суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. У матеріалах справи міститься лист ТДВ «МСК» від 15 квітня 2019 року, у якому зазначено, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування не на рахунок платника ПДВ із вартості робіт, матеріалів та запасних частин утримано суму ПДВ, яка складає 7 132,37 грн. При цьому вказано, що доплата у розмірі, що не перевищує суми ПДВ, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Наведене свідчить, що страховик при виплаті страхового відшкодування не доплатив ОСОБА_1 суму у розмірі 7 132,37 грн, яка становить ПДВ від визначеної суми. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивачем були понесені витрати зі сплати ПДВ, а тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу вартості ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував наведених обставин, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача обов`язку сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 7 132,37 грн, які складають суму ПДВ».

Суд враховує, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування.

Суд зауважує, що доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.

Таким чином позивач має право на доплату в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, у випадку надання страховику документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів проведеного ремонту пошкодженого автомобіля та оплати такого ремонту, за таких обставин у МТСБУ відсутні правові підстави на сплату страхового відшкодування з урахуванням вартості ПДВ.

Також суд не приймає як належний та допустимий доказ наданий позивачем звіт №07-22-М140 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , від 04 липня 2022 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , за яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 21 844,63 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу складає 15 548,13 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 15 548,13 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування); вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 13 681,78 грн (не включаючи ПДВ на ремонтні роботи, запасні частини, матеріали фарбування), оскільки його складання для здійснення МТСБУ регламентної виплати, не на замовлення МТСБУ суперечить положенням п. 34.2., п.34.3. ст. 34 та п. 40.3. ст. 40 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV, адже потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди лише у випадку,якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) не з`явився протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

З огляду на викладене, позивач скористався своїм правом на отримання суми страхового відшкодування, визначеного в межах Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від страхувальника (МТСБУ), а тому позовні вимоги в частині стягнення з МТСБУ недоплаченої суми страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріального збитку, а саме різниці відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту зносу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статтях 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України № 1961-IV від 01 липня 2004 року), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року).

Відповідно до ст. 29 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно правового висновку викладеного в постанові ВСУ України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню й відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу, згідно викладених вище вимог Закону, в розмірі не охопленому страховим відшкодуванням (ст. 1194 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, згідно прийнятого судом, як належний та допустимий доказ, наданого МТСБУ звіту № 22-315 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , від 25 липня 2022 року, виконаного ФОП ОСОБА_5 на замовлення МТСБУ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу становить 13 978,60 грн (включаючи ПДВ), 11 648,83 грн (без ПДВ).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню різниці вартості відновлювального ремонту без урахування вартості коефіцієнту фізичного зносу та вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, оскільки МТСБУ відшкодовує суму страхового відшкодування з урахуванням такого коефіцієнту: 13 978,60 грн - 11 648,83 грн = 2 329,77 грн.

Отже, в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення товарознавчого дослідження в розмірі 3 910,00 грн, оскільки судом не прийнятий як належний та допустимий доказ наданий позивачем звіт №07-22-М140 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 , від 04 липня 2022 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , крім того позивачем не надано документального підтвердження на понесення ним витрат у заявленому розмірі, а саме не надано платіжного документа про сплату вартості послуг оцінювача, акту виконаних робіт тощо.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача спричиненої останньому моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн, суд приходить до наступного.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Перевіряючи наявність підстав для компенсації моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі 5 000,00 грн, суд ураховує вимоги розумності і справедливості та вважає вказаний розмір істотно завищеним. У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що спричинена йому відповідачем моральна шкода полягає у: глибоких психологічно-душевних стражданнях щодо неможливості експлуатації автомобіля; постійному відчутті напруження в родині та не змозі пересуватися на автомобілі, необхідності звернення до суду за захистом протизаконно порушених прав; наявності душевного страху керувати транспортним засобом після настання дорожньо-транспортної пригоди; спричиненні психологічного страждання, що потягло за собою вкрай негативні наслідки для самопочуття позивача.

Наведені позивачем психоемоційні наслідки не доведені жодними доказами у розумінні ст. 76-80 ЦПК України. А необхідність звернення позивача до суду не є моральною шкодою в розумінні ст. 23 ЦК України.

Суд, надаючи оцінку вказаним обставинам, враховує характер порушення прав позивача, обставини, пов`язані з пошкодженням належного позивачу автомобіля, що безумовно призвело до моральних страждань, і вважає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000,00 грн таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості. Тому позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди належить задовольнити частково.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40 грн (в мінімальному визначеному законом розмірі на час звернення з позовом до суду).

Крім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК України)

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем не подано до суду жодного доказу на підтвердження витрат на правничу допомогу, що є підставою для відмови в їх стягненні.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 6, 11, 13, 15, 16, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), Моторного (транспортного) страхового бюро України (, адреса місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 2 329,77 грн та 2 000,00 грн моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: