ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6917/24 Справа № 203/6371/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Підодвірного Тараса Івановича на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СВЕА ФІНАНС (Товариства з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна) до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ТОВ Росвен інвест Україна звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Росвен інвест Україна посилалися на те, що 01 жовтня 2021 року між ТОВ Лінеура Україна та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2426376. ТОВ Лінеура Україна 01 жовтня 2021 року направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2426376 після заповнення відповідачем ОСОБА_1 відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://credit7.ua/. 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №2426376, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ Лінеура Україна направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Н856, котрий Боржником було введено відправлено. Таким чином, 01 жовтня 2021 року між ТОВ Лінеура Україна та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №2426376 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України Про електронну комерцію. Відповідно до п.1.2 Договору, на умовах, встановлених Договором, ТОВ Лінеура Україна надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у гривні, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. ТОВ Лінеура Україна свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 за Кредитним договором виконали та надали позичальнику грошові кошти. Відповідач ОСОБА_1 виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснював повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплачував взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 15 липня 2022 між ТОВ Лінеура Україна та ТОВ Росвен Інвест Україна було укладено Договір факторингу № 2-15072022, у відповідності до умов якого ТОВ Лінеура Україна передає (відступає) ТОВ Росвен Інвест Україна за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Росвен Інвест Україна приймає належні ТОВ Лінеура Україна права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до вказаного реєстру ТОВ Росвен Інвест Україна набуло права вимоги до відповідача в сумі 50 810 грн., з яких: 15 000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 35 810 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного ТОВ Росвен інвест Україна просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2426376 від 01 жовтня 2021 року у розмірі 50 810 грн., судові витрати у сумі 2481 грн. покласти на відповідача.

25 березня 2024 року ТОВ Росвен Інвест Україна змінили назву на - ТОВ СВЕА ФІНАНС (а.с.93-95).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року задоволено позовні вимоги ТОВ Росвен Інвест Україна. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ Росвен Інвест Україна заборгованість за кредитним договором № 2426376 від 01 жовтня 2021 року в розмірі: 50810 грн., яка складається із: 15000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 35810 грн. - заборгованість за відсотками та понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 2481 грн., а всього 53291 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Підодвірний Т.І. просить рішення суду від 30 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ Росвен інвест Україна відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінки доказів, порушення судом норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до увагу ціну позову у розмірі 50810 грн., розгляд справи здійснено в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Звернувшись до суду із зазначеним позовом, ТОВ Росвен інвест Україна, назву якого було змінено на ТОВ СВЕА ФІНАНС, просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2426376 від 01 жовтня 2021 року у розмірі 50 810 грн., судові витрати у сумі 2481 грн. покласти на відповідача. (а.с.1-3).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ Росвен інвест Україна, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

У ч.ч.1,3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України Про електронну комерцію пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору).

При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та апелянтом підписано графік платежів.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України Про електронну комерцію.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справі встановлено, 01 жовтня 2021 року між ТОВ Лінеура Україна та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2426376 (а.с.18-24).

Відповідно до п. 1.1. Договору №2426376 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 жовтня 2021 року, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієну через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України Про електронну комерцію, в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.

Відповідно до п. 1.2. вказаного Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає клієнту кредит у гривні, а клієнт зобов?язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту 15000 грн.

Відповідно до п. 1.3 Договору №2426376 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 жовтня 2021 року строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є Додатком №?1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п. 1.4.1. Договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.1 Договору,

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до п.2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору.

Відповідно до п.3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Відповідно до п.3.3. Договору розмір процентної ставки, встановлений в п.4.1 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що застосування зниженої процентної ставки відповідно до пп.1.5.2. Договору залежить від того чи отримає Споживач індивідуальну знижку від Товариства на стандартну процентну ставку, та у випадку такого отримання Споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені відповідно до домовленості Сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору.

Позивачем надано до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту, згідно якого сума-ліміт кредиту становить 15000 грн., строк кредитування - 30 днів з можливістю пролонгації та автопрологації відповідно до умов договору. Процентна ставка становить 726,35% річних (або 1,99% в день) (а.с. 25-27).

15 липня 2022 року між ТОВ Лінеура Україна та ТОВ Росвен Інвест Україна було укладено Договір Факторингу № 2-15072022, відповідно до yмов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новин кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу (а.с.9-12).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників Додатку № 1 до Договору Факторингу № 2-15072022 від 15 липня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором на дату відступлення права вимоги складала 50 810 грн., в т.ч.: 15000 грн. - сума основного боргу, 35810 грн. - сума нарахованих процентів (а.с.6).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за Договором №2426376 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 жовтня 2021 року становить 50 810 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 15000 грн., заборгованість по відсоткам - 35 810 грн. (за період з 31 жовтня 2021 року по 30 серпня 2023 року по 1,99% в день) (а.с.4, 5).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів наголошує на тому, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Відповідач заперечує факт укладення ним із ТОВ Лінеура Україна Договору №2426376 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 жовтня 2021 року та отримання кредитних коштів , перерахування їх на картку відповідача.

Слід зазначити, позивачем взагалі не надано суду доказів на підтвердження дійсного перерахування ТОВ Лінеура Україна на банківську картку ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 15000 грн.

У матеріалах справи відсутня та позивачем не надана суду виписка про рух коштів по рахунку відповідача ОСОБА_1 .

Наданий позивачем розрахунок заборгованості та Реєстр боржників Додатку № 1 до Договору Факторингу № 2-15072022 від 15 липня 2022 року, на які посилався позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Вказаний розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Отже, позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості є недоведеними належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ СВЕА ФІНАНС (ТОВ Росвен Інвест Україна) до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Підодвірного Тараса Івановича задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СВЕА ФІНАНС (Товариства з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна) до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості- скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СВЕА ФІНАНС (Товариства з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна) до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СВЕА ФІНАНС (ЄДРПОУ 37616221) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 4026 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова