Провадження № 2/466/2875/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :

головуючої судді Білінської Г.Б.

за участю секретаря Кліндухової Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається адвокат Михалевський Юрій Романович до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Першої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про знаття арешту з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , в інтересах якої звертається адвокат Михалевський Юрій Романович, звернулись до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Першої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про знаття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позову покликаються на те, що З 25.11.2008 квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та її доньки - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія НОМЕР_1 від 25.11.2008 s витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21396189 від 24.12.2008.

Наприкінці 2023 року, маючи намір розпорядитися своєю квартирою, ОСОБА_1 дізналась про обтяження №4394673.

Зі змісту Інформаційної довідки №395407249 від 18.09.2024 стало відомо, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 24.01.2007 Першою львівською державною нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції №б/н від 15.01.2001.

При цьому, згідно наявних в реєстрі відомостей, власником вказаної квартири зазначений ОСОБА_3 .

Перед зверненням до суду із цим позовом мною були встановлені наступні обставини.

23.10.2023 мною було подано до Першої львівської державної нотаріальної контори адвокатський запит із вимогами надати копії документів, на підставі яких накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на адвокатський запит Першою львівською державною нотаріальною конторою було повідомлено, що документи, на підставі яких було накладено арешт, в матеріалах нотаріальної контори відсутні, оскільки здані на зберігання у Львівський державний нотаріальний архів (відповідь на запит №863/01-16 від 27.10.2023).

Враховуючи це, 14.06.2024 Позивач звернулася із заявою до Львівського державного нотаріального архіву з метою отримання інформації щодо зареєстрованого обтяження та накладеної заборони відчуження на належну їй квартиру.

У відповідь на заяву Позивача Львівським державним нотаріальним архівом у додатках до листа №1543/01-17 від 14.06.2024 було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, що була видана ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова - 15.01.2000 (опечатка, фактично видана 15.01.2001).

Згідно вказаної постанови, державним виконавцем Лотошинським Р.Б. ВДВС Шевченківського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №1-360 від 02.11.2000 про конфіскацію майна належного на праві приватної власності ОСОБА_3 було накладено арешт на все майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , 1977 року народження, та встановлено заборону здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3 .

Тобто арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено у зв`язку з тим, що остання нібито перебувала у приватній власності ОСОБА_3 .

Однак, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , ніколи не належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, останній лише проживав у зазначеній квартирі на момент накладення арешту та заборони відчуження.

У відповідності до Листа Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» №10/09-24-01 від 10.09.2024, що був наданий у відповідь на адвокатський запит від 03.09.2024, до 25.11.2008 зазначена квартира перебувала у володінні ОСОБА_2 на умовах найму та належала до державного житлового фонду міста Львова.

Таким чином, на момент накладення арешту вказана квартира перебувала в державній власності, а не в приватній власності ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув під час виконання бойового завдання із захисту Вітчизни від збройної агресії рф, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії « НОМЕР_2 .

Тобто, враховуючи зазначені вище положення Закону України «Про виконавче провадження», Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції після смерті ОСОБА_3 був зобов`язаний зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (хоча фактично остання йому не належала та такий був помилково накладений на вказану квартиру), та закінчити виконавче провадження.

З метою зняття арешту з вказаної вище квартири, 03.07.2024 я, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції із заявою із вимогами про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

У відповідь на вказану заяву Шевченківський ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції своїм листом №98016 від 12.07.2024 повідомив, що проведеною перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 .

Щодо зареєстрованого обтяження Шевченківський ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції повідомив, що у АСВП відсутні відомості щодо виконавчих проваджень до 2007 року.

Щодо зняття арешту з майна Шевченківським ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції було повідомлено, що у задоволені заяви про заняття арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено, у зв`язку із відсутністю правових підстав передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Представники позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що З 25.11.2008 квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та її доньки - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру серія НОМЕР_1 від 25.11.2008 s витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21396189 від 24.12.2008.

Наприкінці 2023 року, маючи намір розпорядитися своєю квартирою, ОСОБА_1 дізналась про обтяження №4394673 (арешт, архівний запис).

Зі змісту Інформаційної довідки №395407249 від 18.09.2024 стало відомо, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 24.01.2007 Першою львівською державною нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції №б/н від 15.01.2001.

При цьому, згідно наявних в реєстрі відомостей, власником вказаної квартири зазначений ОСОБА_3 .

Перед зверненням до суду із цим позовом мною були встановлені наступні обставини.

23.10.2023 мною було подано до Першої львівської державної нотаріальної контори адвокатський запит із вимогами надати копії документів, на підставі яких накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на адвокатський запит Першою львівською державною нотаріальною конторою було повідомлено, що документи, на підставі яких було накладено арешт, в матеріалах нотаріальної контори відсутні, оскільки здані на зберігання у Львівський державний нотаріальний архів (відповідь на запит №863/01-16 від 27.10.2023).

Враховуючи це, 14.06.2024 Позивач звернулася із заявою до Львівського державного нотаріального архіву з метою отримання інформації щодо зареєстрованого обтяження та накладеної заборони відчуження на належну їй квартиру.

У відповідь на заяву Позивача Львівським державним нотаріальним архівом у додатках до листа №1543/01-17 від 14.06.2024 було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, що була видана ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова - 15.01.2000 (опечатка, фактично видана 15.01.2001).

Згідно вказаної постанови, державним виконавцем Лотошинським Р.Б. ВДВС Шевченківського районного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №1-360 від 02.11.2000 про конфіскацію майна належного на праві приватної власності ОСОБА_3 було накладено арешт на все майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , 1977 року народження, та встановлено заборону здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3 .

Тобто арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено у зв`язку з тим, що остання нібито перебувала у приватній власності ОСОБА_3 .

Однак, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , ніколи не належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, останній лише проживав у зазначеній квартирі на момент накладення арешту та заборони відчуження.

У відповідності до Листа Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» №10/09-24-01 від 10.09.2024, що був наданий у відповідь на адвокатський запит від 03.09.2024, до 25.11.2008 зазначена квартира перебувала у володінні ОСОБА_2 на умовах найму та належала до державного житлового фонду міста Львова.

Таким чином, на момент накладення арешту вказана квартира перебувала в державній власності, а не в приватній власності ОСОБА_1 .

Системний аналіз ст. 5, 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 01.01.2000 вказує на те, що стягнення може бути звернуто виключно на майно, що належить безпосередньо боржнику на праві власності.

Положень Закону, які б дозволяли накладати арешт на майно, що не належить боржнику на праві приватної власності, - не існувало.

Таким чином, державний виконавець не був вправі накладати арешт на майно, що не належало боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

3) смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Частина 1 статті 40 Закону передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув під час виконання бойового завдання із захисту Вітчизни від збройної агресії рф, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії « НОМЕР_2 .

Тобто, враховуючи зазначені вище положення Закону України «Про виконавче провадження», Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції після смерті ОСОБА_3 був зобов`язаний зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (хоча фактично остання йому не належала та такий був помилково накладений на вказану квартиру), та закінчити виконавче провадження.

З метою зняття арешту з вказаної вище квартири, 03.07.2024 я, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції із заявою із вимогами про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

У відповідь на вказану заяву Шевченківський ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції своїм листом №98016 від 12.07.2024 повідомив, що проведеною перевіркою даних АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 .

Щодо зареєстрованого обтяження Шевченківський ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції повідомив, що у АСВП відсутні відомості щодо виконавчих проваджень до 2007 року.

Щодо зняття арешту з майна Шевченківським ВДВС у місті Львові ЗМУ Міністерства юстиції було повідомлено, що у задоволені заяви про заняття арешту з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено, у зв`язку із відсутністю правових підстав передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника.

Частиною 5 статті 59 Закону встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тобто, особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття арешту.

Таким чином, законодавець пов`язує можливість звернення особи з позовною заявою про зняття арешту з майна до суду у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

У свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло та не бути позбавленим свого житла (в тому числі можливості ним розпоряджатися).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 89, 141, 223, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 316-319, 321 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції в м. Львові про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №б/н від 15.01.2001 і зареєстровано Першою Львівською державною нотаріальною конторою 24.01.2007 (реєстраційний номер обтяження 4394673; додаткові дані: архівний номер 2599347LVOV1, архівна дата - 24.01.2001, дата виникнення 24.01.2001, № реєстра 365664-101, внутр. № C701653922F23D2B6643, комментарий: 23/4).

Стягнути солідарно з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Першої Львівської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцять днів з дня проголошення рішення.

Суддя Г. Б. Білінська