Справа № 346/3428/24
Провадження № 2-о/346/241/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Нижньовербізька сільська рада про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

У С Т А Н О В И В:

19 19.06.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з заявою в якій просив встановити факти, які мають для нього юридичне значення, а саме:

- факт проживання заявника разом з ОСОБА_3 однією сім`єю з 2011 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який з 1959р. був зареєстрований та проживав до своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . В 2003 році ОСОБА_3 в Спаській сільській раді склав заповіт за яким все своє майно заповів своїй дружині ОСОБА_4 . Оскільки дружина ОСОБА_3 померла в 2010 році і він нових заповітів на користь інших осіб більше не складав, то після його смерті відкрилася спадщина за законом. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що знаходиться на території с. Спас, на якій розташований належний спадкодавцю житловий будинок, а також земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства. Спадкоємці першої-третьої черги за законом після смерті ОСОБА_3 відсутні. ОСОБА_1 зазначає, що являється спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки більше п`яти років проживав разом із спадкодавцем однією сім`єю, вів з ним разом господарство, мав спільний побут та спільний бюджет. Відтак вважає, що має право успадкувати майно померлого відповідно до положень ст.. 1264 ЦК України, як особа, яка проживала з спадкодавцем однією сім`єю. З метою оформлення спадщини, заявник звертався до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки він не подав в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини заяву про її прийняття, а також на день смерті спадкодавця не був зареєстрований з ним за однією адресою. Таким чином, посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав до встановлення фактів, які мають юридичне значення, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву.

Ухвалою суду від 28.06.2024р. у справі за заявою ОСОБА_1 було відкрито провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та пояснив, що ОСОБА_3 був його хресним батьком, а його дружина - ОСОБА_4 являється рідною сестрою діда заявника. У 2012 році ОСОБА_1 одружився та переїхав жити з дружиною до ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , бо останній з 2010 року був вдівцем, а дітей в нього не було. Заявник допомагав по господарству, жив з ним як член сім`ї у відносинах притаманних сину та батьку. У 2009 році вони оформили з ОСОБА_5 та його дружиною спадковий договір. ОСОБА_5 проживав сам в одній кімнаті, а заявник зі своєю дружиною мешкав в іншій кімнаті. Вони спільно харчувались та розпоряджались бюджетом, разом робили ремонт в будинку, купили побутову техніку. Також спільно вели господарство, тримали корову, курей, заготовляли сіно та садили город для власного споживання, разом ходили до церкви. У 2008-2009 р. ОСОБА_5 переніс операцію на горло і після цього в нього були труднощі з мовленням. Через проблеми зі спілкуванням він став мало виходити в люди. У 2019 році ОСОБА_3 помер, заповіт не складав. Після його смерті залишилась земельна ділянка і заявник вирішив її успадкувати, але отримав відмову нотаріуса, оскільки відсутні родинні зв`язки із спадкодавцем та не було підтвердження проживання зі спадкодавцем останні п`ять років, щоб вважати його спадкоємцем четвертої черги. ОСОБА_1 наголошує, що із спадкодавцем були стосунки сімейні, люблячі, як у сина із батьком. На момент початку їхнього спільного проживання ОСОБА_5 було 80 років, а помер він у віці 87 років. Похованням займався заявник, як єдина близька людина, оскільки інших спадкоємців у спадкодавця не було.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала на підставах, викладених в заяві та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася. 08.07.2024р. до суду надійшло письмове клопотання, в якому представник Нижньовербізької сільської ради Кушляк Д.Д. просила розглянути справу за їхньої відсутності згідно наявних у справі матеріалів. Проти задоволення заявлених вимог не заперечувала.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 040028, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,5626 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Спаської сільської ради, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Також, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 042034, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,4604 га. в межах згідн з планом на території с. Спас. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 28.10.2003 року, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося: житловий будинок, господарські споруди, земельні ділянки, ощадну книжку в філії Ощадного банку №6341/074 в с. Спас Коломийського району рахунок № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_3 , рахунок № НОМЕР_4 цінні папери і взагалі все те, на що він матиме право заповів ОСОБА_4 .

Згідно спадкового договору від 03.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з однієї сторони, а ОСОБА_1 з іншої, уклали між собою договір про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передадуть після своєї смерті у власність ОСОБА_1 на праві приватної спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 . Житловий будинок побудований з дерева, загальною площею 41,5 кв.м. з наступними надвірними господарськими будівлями та спорудами: літня кухня літ. «Б», навіс літ. «В», сарай літ. «Г», стайня літ. «Д», стодола літ. «Ж», курник літ. «З», вбиральня літ. «Й», криниця, огорожа №1-2. Зазначений будинок належить відчужувачам на підставі Дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 02 серпня 2002 року на підставі рішення цієї ж ради від 26.07.2000р. за № 8 та рішення від 11.01.1989р. на ім`я одного з подружжя ОСОБА_3 . Право приватної власності зареєстровано в Коломийському МБТІ 02.08.2002р. в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 291 (електронний реєстраційний № 26427858).

Відповідно до рішення Нижньовербізької сільської ради від 16.06.2023р. №1045-XL1/2023, АДРЕСА_2 було перейменовано на АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що виконкомом Спаської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області було складено відповідний актовий запис № 6.

Також згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №28, складений Виконавчим комітетом Спаської сільської ради Коломийського району.

В довідці №139, виданій Нижньовербізькою сільською радою 09.04.2024р., вказано, що заповіт від імені померлого ОСОБА_3 посвідчено в с. Спас Нижньовербізької сільської ради за № 37 від 28.10.2023р. на ім.я ОСОБА_4 , 1925 р.н., який не змінено і не скасовано по даний час.

За положеннями ст.. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст.. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1244 ЦК України, заповідач має право призначити іншого спадкоємця на випадок, якщо спадкоємець, зазначений у заповіті, помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунений від права на спадкування, а також у разі відсутності умов, визначених у заповіті (стаття 1242 цього Кодексу). Під призначеним спадкоємцем може бути будь-яка особа, визначена у статті 1222 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 визначена ним за заповітом спадкоємиця ОСОБА_4 померла, і спадкодавець іншого спадкоємця не призначав, нового заповіту на користь нової особи не складав, то спадкування його майна повинно здійснюватися за законом.

В статті 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що після смерті обох відчужувачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса та на підставі спадкового договору зареєстрував за собою право власності на житловий будинок, з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Враховуючи відсутність інших спадкоємців, ОСОБА_1 мав намір в порядку спадкування, як спадкоємець четвертої черги за законом, оформити на себе і решту нерухомого майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , а саме дві земельні ділянки, площею 0,5626 га. та 0,4604 га., що розташовані в с. Спас, Коломийського району, Івано-Франківської області.

26.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Коломийського нотаріального округу Галайчук О.Л. з заявою, в якій просив видати йому свідоцтва про право на спадщину на майно покійного ОСОБА_3 .

На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №56/2024р.

Листом від 03.06.2024р. за вих. №177/02-14 приватний нотаріус Галайчук О.Л. повідомила ОСОБА_1 про те, що він не був зареєстрований разом з померлим на день смерті, а тому повинен був звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до 02 січня 2020 року. Крім цього, вказала, що на підтвердження факту прийняття спадщини та факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини у відповідності до ст.. 1264 ЦК України, необхідно подати відповідне рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявник претендуючи на спадкове майно померлого ОСОБА_3 , як спадкоємець четвертої черги за законом, намагався у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, що мало наслідком його подальше звернення до суду задля встановлення факту його проживання однією сім`єю з спадкодавцем понад п`ять років та постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, які необхідні для підтвердження його належності до спадкоємців четвертої черги та підтвердження прийняття ним спадщини.

Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Так, в довідці Нижньовербізької сільської ради №140 від 09.04.2024р. вказано, що ОСОБА_3 , 1931 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . а/з № 28 від 02.07.2019р. дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_1 з жовтня 1959 року по день своєї смерті.

Згідно довідки, виданої Нижньовербізькою сільською радою №141 від 09.04.2024р. вбачається, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , 1931 р.н. і вели спільне сімейне господарство з 2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В довідці Нижньовербізької сільської ради №141 від 09.04.2024р. зазначено, що ОСОБА_3 1931 р.н. належав житловий будинок, який розміщений в АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці. Тип будівлі робітничий. Заборгованості по сплаті страхових платежів, податків не виявлено. На момент смерті ОСОБА_3 в житловому будинку ніхто окрім померлого зареєстрований не був, але проживав без реєстрації ОСОБА_1 , 1989 р.н.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що знайомий із заявником, так як вони були сусідами. Померлого ОСОБА_5 знав з 1984 року, оскільки він жив через город від нього. Дружина ОСОБА_7 , померла у 2010 році, їхня сім`я була бездітною. Ще з дитинства ОСОБА_1 прибігав до ОСОБА_5 , бо з бабою ОСОБА_8 був у родинних відносинах. Після смерті баби, заявник одружився і переїхав із дружиною жити до діда ОСОБА_5 , допомагав йому в усьому, вони вели спільне господарство. ОСОБА_3 захворів та погано розмовляв через операцію на горлі. ОСОБА_9 був як перекладачем при спілкуванні з дідом. ОСОБА_5 тримав пасіку і разом із заявником допомагав його тестю збирати мед. Неодноразово ОСОБА_10 приходив до них у будинок в гості і бачив, що в одній кімнаті жив ОСОБА_5 , а в іншій ОСОБА_9 з дружиною. Вони спільно вели господарство, обробляли городи, тримали корову, робили ремонт у будинку. ОСОБА_5 ділився із свідком про те, що жалкував, що не мав рідних дітей і планував все майно залишити Володі, якого він любив як сина. Одного разу ОСОБА_9 купив телевізор, а свідок допоміг з базару привезти його додому. В побуті спостерігав за цією сім`єю, у них був спільний холодильник та вся їжа в ньому теж була спільною. В селі люди їх сприймали як сім`ю, які добре жили разом. За час проживання ОСОБА_5 свою пенсію витрачав на спільні придбання та вони мали спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що він сусід ОСОБА_5 і знайомий із заявником. Після смерті баби Параски, дід ОСОБА_5 залишився сам, хворів на горлі. ОСОБА_12 переїхав жити до нього з жінкою у 2011 році. Дід сприймав ОСОБА_9 як рідного сина. Свідка наймали працювати на городі, бо він мав коня. За його роботу завжди розраховувався ОСОБА_9 . Також спостерігав за їхніми відносинами, жили вони гарно як сім`я, мали спільний побут та бюджет. Разом придбали холодильник, пральну машинку. Свідок бував у них в будинку та бачив, що жінка Володі все готувала і вони спільно харчувались. ОСОБА_5 помер у 2019 році, похованням займався ОСОБА_9 . У ОСОБА_5 не було дітей та нікого з родичів. Дід ОСОБА_5 звертався до Володі по імені, а ОСОБА_9 його називав «нанашко», що означає хрещений батько.

Також в якості письмових доказів, заявником були надані квитанції та товарні чеки на придбання приладів побутової техніки, зокрема: товарний чек від 24.06.2011р. про придбання пральної машини вартістю 3900,00 грн., товарний чек від 04.05.2012р. про придбання електричного чайника вартістю 190,00 грн., товарний чек від 30.11.2013р. про придбання праски вартістю 300,00 грн., товарний чек від 15.03.2014р. про придбання електричного чайника вартістю 300,00 грн., товарний чек від 20.04.2016р. про придбання холодильника «Атлант» вартістю 8000,00 грн., товарний чек від 14.02.2018р. про придбання телевізора вартістю 4000,00 грн., а також чеки та квитанції про придбання будівельних матеріалів: фарб, щіток, пензликів, цементу, розчинників, ринви, електродів, рукавиць, алмазних кругів, мастики, самонарізів, штахетника, дощок, ґрунтовки, штукатурки, барвників, лампочок, багетів, вимикачів, лаків, цвяхів, ванни та відра оцинкованого.

З довідки №252 від 21.08.2024р., виданої старостою Спаського старостинського округу Нижньовербізької сільської ради, вбачається, що ОСОБА_1 займався похованням ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис № 28.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що заявником було в достатній мірі доведено, що ОСОБА_1 проживав з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю з 2011 року і до смерті останнього, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільний бюджет. Заявник за спільні з померлим кошти придбавав продукти харчування, сплачував комунальні платежі, оплачував обробку городу, вів домашнє господарство, тримав домашніх тварин. Разом вони здійснювали поточний ремонт в будинку, придбавали для цього будівельні матеріали, покращували спільний побут придбанням побутової техніки для спільного користування. Після смерті ОСОБА_3 , саме заявник здійснив його поховання, на підставі спадкового договору оформив на себе його будинок та намагався оформити у спадщину земельні ділянки. Вказані обставини підтверджуються показами свідків та письмовими доказами. Таким чином, суд вбачає достатньо підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з спадкодавцем ОСОБА_3 з 2011 року по 02 липня 2019 року.

Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_7 , ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, матеріалами справи доведено, що з 2011 року ОСОБА_1 постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом з спадкодавцем ОСОБА_3 , аж до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суд вважає підтвердженим факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даних фактів породжуватиме для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сім`єю з 2011 року по 02 липня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2024 року

Суддя: Третьякова І. В.