Справа № 523/5583/24
Провадження №2/523/3373/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Пересипська (колишня Суворовська) районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулась до суду з позовною заявою в якій просить:

відібрати від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по частини їх заробітку з кожного відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.03.2024р. під час спільного рейду спеціалістів Служби у справах дітей Одеської міської ради, фахівців Центру соціальних служб Одеської міської ради, інспекторів ювенальної превенції за місцем проживання ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , було встановлено: в квартирі затхлий запах, пліснява на вікнах, помешкання не провітрюється, в кімнатах та на кухні брудно, розкидані речі, одяг. Дитина спить у ліжку з матір`ю. Дитяче ліжко, яке є в кімнаті не відповідає віку дитини завалено одягом та сміттям. На час відвідування родини дитина відпочивала. За зовнішніми ознаками дитина знесилена, їй дуже важко, практично неможливо без допомоги матері ходити по кімнаті, тому вона постійно лежить. Мати годує доньку у ліжку, там же у ліжку горщик, на який дитина справляє потребу. Дитина постійно закриває обличчя руками, боялась присутніх. Бригадою швидкої допомоги у дитини зафіксована наявність фізичних та поведінкових ознак, що свідчить про жорстоке поводження з дитиною, а саме: реакція дитини у вигляді страху, тривоги під час контакту з дорослими, не йде не контакт, налякана. У дівчини спостерігається низький рівень гігієни у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, розповсюджений карієс усіх зубів та грибкове ураження нігтів ніг. За результатами перевірки був визначений рівень небезпеки дуже небезпечний та прийнято рішення про відібрання дитини, яку було доставлено до дитячої лікарні.

Батько дитини ОСОБА_2 з родиною не проживає.

На думку позивача, встановлені ними обставини свідчать про безвідповідальне ставлення батьків до здоров`я та життя дочки, неможливість з їхнього боку забезпечити належні умови проживання та догляду, піддаючи загрози її життя. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді 24.04.2024р. було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.09.2024р. було закрито підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті спору.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради вважала, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідачка та її представник адвокат Пудлінська Л.І. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що у позивача були відсутні достатні правові підстави для відібрання дитини. Обставини зазначені в акті про рівень небезпеки є оціночні та не відповідають дійсності. ОСОБА_1 має трьох дітей, двоє з яких є повнолітніми. Вона належним чином виконує батьківські обов`язки та добре ставиться до своєї дочки. На теперішній час працевлаштована, має позитивні харакетристики.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 має ще трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в буд. АДРЕСА_1 . Батько малолітньої, ОСОБА_2 разом з родиною не проживає.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №202 від 15.06.2022р. у зв`язку з виявленим фактом безпосередньої загрози життю та здоров`ю, малолітню ОСОБА_3 було відібрано від батьків та влаштовано до дитячого державного закладу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2022р. у справі №523/6930/22 в задоволенні позовних вимог Суворовської (на теперішній час Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав було відмовлено, а малолітню ОСОБА_3 було повернуто в родину.

Згідно наказу Служби у справах дітей Одеської міської ради від 15.06.2022р. № 23 ОСОБА_3 перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, як дитина, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

18.03.2024р. спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради, фахівцями Центру соціальних служб Одеської міської ради, інспекторами ювенальної превенції за місцем проживання ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_7 в буд. АДРЕСА_1 , був здійснений спільний рейд.

В акті проведення оцінки рівня безпеки дитини від 18.03.2024р. було зазначено, що під час відвідування ОСОБА_3 відпочивала. За зовнішніми ознаками дитина слабка, їй дуже важко, практично неможливо без допомоги матері ходити по кімнаті, тому вона лежить. Мати годує доньку у ліжку, там же у ліжку горщик, на який дитина справляє потребу. Дитина постійно закриває обличчя руками, боялась присутніх.

Також, 18.03.2024р. був складений акт обстеження умов проживання, в якому було зазначено, що в буд. АДРЕСА_1 розміщено житло на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 2 кімнат. Квартира забезпечена водою, газом, електричною енергією. Опалення АГВ. Умови проживання незадовільні. В наявності побутова техніка, шафа для речей, холодильник, в будинку затхлий запах, пліснява на вікнах, дитина спить на одному ліжку з матір`ю, постільної білизни немає. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є ліжко, білизна, одяг по сезону. Постільної білизни в ліжку немає, лежать там іграшки, ліки.

Вважаючи наявність загрози для життя та здоров`я, малолітню ОСОБА_3 було відібрано від матері та за актом приймання-передачі від 18.03.2024р. передано до Міської дитячої лікарні №2 де її було госпіталізовано до пульмонологічного відділення для медичного обстеження.

19.03.2024р. Службою у справах дітей Одеської міської ради було внесено клопотання голові Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про прийняття рішення про негайне відібрання малолітньої ОСОБА_3 від матері та батька. Звертаючись до голови районної адміністрації Служба у справах дітей Одеської міської ради вважала, що існує загроза життю і здоров`ю дитини, так як наявні фізичні та поведінкові ознаки, що свідчать про жорстоке поводження з дитиною, зокрема: реакція дитини у вигляді страху, тривоги під час контакту з дорослими, не йде не контакт, налякана. У дівчини спостерігається низький рівень гігієни у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, розповсюджений карієс усіх зубів та грибкове ураження нігтів ніг.

Пересипською районною адміністрацією ОМР видано розпорядження № 264р від 20 березня 2024року щодо захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого дівчинку відібрано у її батьків.

На теперішній час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у державному закладі КУ «ЦСПРД ОМР Одеської області».

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.06.2024р. у справі № 523/5950/24 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за події, які мали місце 18.03.2024р., за ч.1 ст.184 КУпАП та накладене стягнення у вигляді попередження.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 стверджує, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки, займається вихованням дитини, за потреби постійно відвідує лікаря. Щодо відвідування дочкою дошкільних закладів, то її дочка після декількох відвідувань відмовилась приходити. Щодо події 18.03.2024р. то ОСОБА_1 зазначила, що дійсно у її дитини є карієс всіх зубів, та таке спостерігається у всіх членів її родини.

Підставою звернення до суду з даним позовом, за твердженням представника позивача, є загроза життю та здоров`ю малолітній ОСОБА_3 , яке виражено у безвідповідальному ставленні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до своєї дитини, які не здатні забезпечити належні умови її проживання та догляду, піддаючи загрозі її життя.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Аналіз норм права, які регулюють виниклі правовідносини, поряд з фактичними обставинами встановленими судом у даній справі, вказують на відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про відібрання малолітньої ОСОБА_3 від її батьків позивач ґрунтує свої вимоги на обставинах, які були встановлені спеціалістами соціальних служб за місцем проживання малолітньої 18.03.2024р.

Як було вказано вище, актом від 18.03.2024р. було зафіксовано, що за зовнішніми ознаками дитина слабка, їй дуже важко, практично неможливо без допомоги матері ходити по кімнаті, тому вона лежить. Мати годує доньку у ліжку, там же у ліжку горщик, на який дитина справляє потребу. Дитина постійно закриває обличчя руками, боялась присутніх. Умови проживання незадовільні. В наявності побутова техніка, шафа для речей, холодильник, в будинку затхлий запах, пліснява на вікнах, дитина спить на одному ліжку з матір`ю, постільної білизни немає. У дитини є ліжко, білизна, одяг по сезону. Постільної білизни в ліжку немає, лежать там іграшки, ліки. Саме вказані обставини, на думку позивача, вказують на дуже небезпечний рівень безпеки для дитини.

Виявлені факти підтвердили допитані у судовому засіданні в якості свідків соціальні працівники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Суд вважає, що всі вказані в акті обставини щодо умов проживання є неприпустимим та не можуть допускатися батьками по відношенню до дітей під час їх виховання. Водночас, позивачем не доведено, яким чином наявність вказаних фактів, як в цілому, так і кожний окремий факт створював загрозу для життя і здоров`я малолітньої та необхідність застосування такого заходу, як негайне розлучення матері з дочкою.

Матеріали справи не містять жодного доказу який би вказував, що залишення малолітньої ОСОБА_3 під опікою матері могло стати наслідком жорстокого поводження з дитиною або створення загрози для її здоров`я. Таких фактів позивачем суду не представлено та судом не встановлено.

Більш того, є неприйнятними посилання представника позивача, що малолітня ОСОБА_3 перебувала під загрозою внаслідок стану здоров`я.

Так, досліджуючи медичну картку стаціонарного хворого №1222, заведену у КНП «Дитяча міська поліклініка» ОМР відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що дитина була госпіталізована до лікарні 18.03.2024р. в супроводі працівників соціальних служб з попереднім діагнозом, встановленим фельдшером швидкої допомоги «Гостра респіраторна-вірусна інфекція, рино-фарингіт».

При обстеженні в лікарні було встановлено, що стан дитини емоціонально лабільний, видимих пошкоджень немає, слідів насилля немає. Дитині був поставлений діагноз «Гострий рино-фарингіт, педикульоз, карієс зубів».

В той же час, яким саме чином наявність виявлених у дитини вказаних хвороб могла вплинути на загрозу її життя та застосування такого крайнього заходу, як відібрання дитини від матері позивачем по справі суду не доведено.

Відтак звернення Служби у справах дітей Одеської міської ради до голови Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради 19.03.2024р. з клопотанням про невідкладне відібрання ОСОБА_3 у її батьків у зв`язку з жорстоким поводженням не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні під час розгляду справи судом.

При цьому з матеріалів справи, зокрема з відповіді КНП «Дитяча міська поліклініка №3» ОМР від 24.06.2024р. № 237 убачається, що мати ОСОБА_3 ОСОБА_1 04.03.2024р. зверталась до лікаря з приводу хвороби дитини, якій був встановлений діагноз «Гострий синусит». За наслідками огляду були надані рекомендації. Тобто, на час відвідування соціальними працівниками ОСОБА_1 дитина хворіла, а мати з цього випадку відвідувала лікаря.

Також, з матеріалів справи убачається, що до 18.03.2024р. працівники соціальних служб неодноразово, зокрема на протязі 2023р. відвідували родину ОСОБА_11 , зокрема 10.05.2023р., 15.06.2023р., 27.09.2023р., 22.11.2023р. Під час відвідування були встановлені задовільні умови проживання. У дитини є окреме ліжко, білизна, одяг по сезону, в наявності іграшки. Будь-яких зауважень з приводу неналежного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків працівниками соціальних служб вказано не було.

Самі по собі факти зазначені позивачем у акті від 18.03.2024р., такі як затхлий запах у помешканні, пліснява на вікнах, наявність бруду тощо по перше є суб`єктивним оціночнім критерієм, по друге не можуть бути покладені в обґрунтування підстав, передбачених частиною першою статті 170 СК України, для відбирання дитини від матері.

Такий захід, як відібрання дитини у ОСОБА_1 , за обставинами встановленими судом, не може бути виправданий виключно посиланням на наявність хвороби у дитини, з приводу якої мати дитини відвідувала лікаря та неможливість забезпечити більш комфортні умови проживання дитини, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальною підтримкою сім`ї.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , сусідка родини ОСОБА_11 , зазначила, що знає їх родину з 1989р. На її думку в квартирі у ОСОБА_11 чисто, облаштовані нормальні умови життя. Вважає, що ОСОБА_11 достатньо приділяє уваги вихованню ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_5 , старший син ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що він проживає з матір`ю та сестрою ОСОБА_13 . Він допомагає матері у вихованні його сестри ОСОБА_13 , з нею грає, вчиться, гуляє. Вказував, що дома у них чисто, в наявності є продукти, які він, в тому числі, купує. Сумує за сестрою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 , мати ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що її дочка є гарною господаркою, все робить, займається вихованням дітей. Онучку ОСОБА_13 характеризує, як скромну дитину. Втім з оточуючими вона добре спілкується, іде на контакт. На її думку ОСОБА_13 забрали без достатніх підстав.

Дотримуючись балансу між інтересами дитини та правомірністю втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання позитивно характеризується, працевлаштувалась, має трьох дітей, відносно яких не виникали питання з приводу неналежного виконання нею батьківських обов`язків, з часу відібрання дочки постійно з нею спілкується та прагне до її повернення до дому.

Крім того, з урахуванням встановлених судом обставин, зокрема наявністю у ОСОБА_3 бабусі ОСОБА_14 , з якою проживає її старша сестра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є незрозумілі дії позивача, які всупереч вимогам абзацу 2 частини першої статті 170 СК України, при наявності підстав для відібрання дитини, не вирішували питання про з`ясування думки ОСОБА_14 та передачу ОСОБА_3 їй.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Матеріали справи не містять та таке не встановлено судом під час розгляду справи, що розлучення ОСОБА_3 з матір`ю буде відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Суд не приймає до уваги надані інші докази з боку позивача, які датовані 2022р., так як такі докази були предметом дослідження у цивільній справі №523/6930/22 при розгляді якої рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2022р. в задоволенні позовних вимог Суворовської (на теперішній час Пересипської) районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відібрання ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав було відмовлено.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позивних вимог про відбирання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,81,141,263 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів залишити без задоволення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, , місцезнаходження: м. Одеса, проспект Добровольського, 106

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 12 грудня 2024р.

Суддя