Дата документу 09.10.2024 Справа № 2-2378/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-2378/11 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/1351/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Штабовенка Д.В. звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_2 народилась дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 28 березня 2006 року, актовий запис №266.

13.12.2011р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі №2-2378/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1022,00 гривень з заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 13.10.2011р. і до повноліття дитини.

Виконавчий лист було направлено на виконання до Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відкрито виконавче провадження №32329700. Деякий час боржник не працював, через що утворилася заборгованість зі сплати аліментів.

З 18.01.2023 року одержувач аліментів ОСОБА_4 з донькою не проживає, а проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в родині батька за адресою реєстрації платника аліментів.

Згідно платіжного доручення №5235 від 21.09.2023 року з рахунків ОСОБА_1 були списані грошові кошти у розмірі 8 135,18 грн. та перераховані на користь стягувача ОСОБА_2 . Проте, зазначені кошти не були перераховані дитині або використані на її утримання. Загальна заборгованість становила 131 933,30 гривень.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2023 року по справі №337/2687/23 було припинено з 18.01.2023 року стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1022,00 гривень щомісячно, які стягнуті на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2011, справа №2-2378/2011.

На цей час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття, а отже набула повної дієздатності, тому стягувач ОСОБА_4 втратила право розпоряджатись грошовими коштами, що надходять в рахунок погашення аліментів, оскільки перестала бути законним представником ОСОБА_3 .

З урахуванням цього 23.03.2024 року ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_3 заборгованість за аліментами у загальному розмірі 131 933,30 гривень.

Таким чином, заявник стверджує, що він добровільно виконав зобов`язання, обов`язок зі сплати аліментів на цей час відсутній, тому, посилаючись на ч.ч. 2, 3, 4 ст. 432 ЦПК України, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист по справі №2-2378/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1022,00 гривень з заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 13.10.2011р. і до повноліття дитини, в частині суми заборгованості по аліментам у загальному розмірі 131 933,30 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року у задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Штабовенко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 18.01.20223 року ОСОБА_3 скористалася своїм правом обирати, з ким із батьків проживати, та проживає в родині батька за адресою реєстрації платника аліментів.

Зазначає, що 23.03.2024 року ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_3 заборгованість за аліментами у загальному розмірі 131 933,30 грн., відповідно, виконав свій обов`язок по сплаті аліментів на користь дитини.

Вважає, що ОСОБА_1 мав заборгованість по сплаті аліментів не перед ОСОБА_2 (яка є своєрідним посередником), а саме перед дитиною.

Від ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Посилається на те, що умови, які передбачені ст. 432 ЦПК України не виконано, заборгованість по виконавчому провадженню боржника перед стягувачем не погашена, та станом на 07.03.2024 року складає 131 933 грн. Перерахування грошових коштів на рахунок іншої особи, у т.ч. ОСОБА_6 , не надає підстав вважати виконанням боржником зобов`язання, передбаченого судовим рішенням від 13.12.2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що наведені боржником обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки перерахування грошових коштів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за аліментами не створює жодних юридичних наслідків для боржника та стягувача, тому в задоволенні заяви представника боржника слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13.12.2011р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі №2-2378/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1022,00 гривень з заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 13.10.2011р. і до повноліття дитини, на підставі якого відкрито виконавче провадження №32329700.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2023 року по справі №337/2687/23 було припинено з 18.01.2023 року стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1022,00 гривень щомісячно, які стягнуті на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2011, справа №2-2378/2011.

Відповідно до копії переказу до банківського рахунку АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 23.03.2024 перерахував на користь ОСОБА_5 заборгованість за аліментами у розмірі 131 933,30 гривень.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення.

У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Судове рішення є актом судового розгляду справи, його метою є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, воно є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню; суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Отже, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які передбачені процесуальним законом, заявником не вказано, відтак як заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, так і доводи апеляційної скарги, які є аналогічні доводам заяви, не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної та всебічної оцінки судом першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови заявнику у задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко