Справа № 643/3097/23
Провадження № 2/643/1966/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання, -

у с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та остаточно просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 70 371,69 грн, та судові витрати в сумі 2 684,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилався, що відповідач перебуває на реєстраційному обліку в житловому будинку з єдиною централізованою системою опалення, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг, що надаються позивачем, у відповідача за період з 01 листопада 2007 року по 31 січня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 70 371 гривень 69 копійок.

Рух справи

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 21 квітня 2023 року відкрив провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Московський районний суд м. Харкова заочним рішенням від 26 червня 2023 року частково задовольнив позов КП «Харківські теплові мережі», ухвалив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01 листопада 2007 року по 31 січня 2022 в розмірі 70 371 гривень 69 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просила: поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 по справі № 643/3097/23; скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 по цивільній справі № 643/3097/23 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 05 березня 2024 року задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання, призначено судове засідання.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 12 березня 2024 року частково задовольнив заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, скасував заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Аргументи учасників справи

Від відповідача ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 28 березня 2024 року надійшов відзив на позовну заяву КП «Харківські теплові мережі», в якому відповідачка посилалася, що з позовними вимогами вона не згодна, у зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заявленої позиції посилалася, що у позовній заяві зазначений неправильний термін виникнення заборгованості відповідачів, оскільки згідно з доданою позивачем відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання відповідачі взагалі не мали боргів з 2007 року до січня 2014 року, а оплата за

послуги здійснювалася в повному обсязі відповідно до нарахувань і своєчасно. Отже, як на це посилалася позивачка, відлік несплаченої відповідачами заборгованості починається з січня 2014 року. Просила суд урахувати, що з 2014 року фінансовий стан відповідачів значно погіршився через непередбачувані тяжкі сімейні обставини. Зазначила, що її рідний брат тяжко хворів, довго лікувався, а згодом помер. Посилалася, що інших родичів, крім неї та матері він не мав, та все це потребувало значних додаткових коштів та часу. Зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 також мала критичні перебіги хвороби, відтак сама потребувала додаткового лікування і догляду. Вона, ОСОБА_1 , була єдиним працездатним годувальником в родині з двома неповнолітніми дітьми та двома хворими близькими. Посилалася, що відповідачка ОСОБА_2 (пенсіонерка, ветеран праці) мала пільгу на комунальні послуги як дитина війни, але в 2019 році пільга була вже знята, бо трохи збільшився розмір пенсії, якої все одно не вистачало на оплату всього необхідного. Вважала, що відповідачі зробили все можливе, що від них залежало для належного виконання зобов`язання перед позивачем, а вищевикладені непередбачувані, об`єктивні і невідворотні обставини повністю підпадають під поняття «випадку» і «непереборної сили» в розумінні ст. 617 ЦК України. Крім того, просила суд застосувати до позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» строк позовної давності у три роки і відмовити позивачу у стягненні розрахованої таким чином суми, у зв`язку із обставинами непереборної сили (форс-мажор), які безпосередньо були і є причиною неможливості виконання зобов`язання (спочатку непередбачуваної обставини - випадку із близьким родичем, а потім - воєнного стану), а також відсутністю вини відповідачів у невиконанні зобов`язання. Посилалася, що фінансове становище відповідачів, у зв`язку із війною стало катастрофічним, їм не було на що жити. Зазначила, що у зв`язку із активними бойовими діями на території міста Харкова з 04.03.2022, вона, ОСОБА_1 не проживає за адресою свого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , оскільки евакуювалася з м. Харкова разом з неповнолітньою дитиною і матір`ю відповідачем ОСОБА_2 у Волинську область, де матір отримала статус внутрішньо переміщеної особи, а вона, ОСОБА_1 , 22.03.2022 виїхала за кордон разом з дитиною, де мешкає до цього часу. Просила також урахувати, що заборгованість відповідачів зменшилася на 10 464,23 грн, позаяк заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 по даній справі було частково виконано в примусовому порядку приватним виконавцем Хабловим В.М. шляхом списання коштів на виконання виконавчого листа Московського районного суду м.Харкова № 643/3097/23 від 03.08.2023 з пенсійної банківської картки відповідача ОСОБА_2 суми в розмірі 7964,23 грн. Крім того, відповідачем ОСОБА_2 в січні 2024 року в період примусового виконання заочного рішення суду добровільно була сплачена сума на рахунок позивача в розмірі 2500 грн.

09 травня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача КП «Харківські теплові мережі» Вініцького М.В., який діє на підставі довіреності, надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача посилається, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Зазначив, що у подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин був продовжений на всій території України, востаннє з 22 травня 2020 року до 30 червня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 01 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року не виходить за строки позовної давності. Враховуючи вищенаведене, у разі застосування судом строку позовної давності заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 складатиме 53 981,90 грн.

29 травня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій остання посилалася, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, відповідач по справі ОСОБА_2 . До заяви додано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 травня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18 травня 2024 року складено актовий запис №6356.

12 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача КП «Харківські теплові мережі» Вініцького М.В., який діє на підставі довіреності, надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 листопада 2007 року по 31 січня 2022 року в розмірі 70 371 гривень 69 копійок.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету позивача в підсистемі «Електронний суд», про причину неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 , яка приймала участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, як про це зазначено у відзиві на позовну заяву. У випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог КП «ХТМ», просила застосувати строки позовної давності та відрахувати від суми заборгованості кошти, сплачені ОСОБА_2 у розмірі 10 464,23 гривень.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, беручи до уваги, що представник позивача належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності представника КП «Харківські теплові мережі», проти чого у судовому засіданні не заперечувала відповідач ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач.

За вказаною адресою Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» на ім`я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .

Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № НОМЕР_2 , відкритим на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість споживачів за період з 01.11.2007 по 31.01.2022 за послуги з опалення та гарячої води становить 70371,69 гривень.

Як убачається з наданої представником позивача до додаткових пояснень відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеної за особовим рахунком № НОМЕР_2 , відкритим за адресою: АДРЕСА_1 , за період з квітня 2017 року по січень 2022 року у споживача ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 53 611,22 гривень.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 травня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18 травня 2024 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис за №6356.

Як убачається з наданого відповідачем ОСОБА_1 дубліката квитанції №24082PBNK|00014a0001 від 31.01.2024 з рахунку ОСОБА_2 було стягнуто 7964,23 гривень за ВП №73994361 з виконання виконавчого документу: виконавчий лист №643/3097/23, виданий 03.08.2023.

Як убачається з наданої відповідачем ОСОБА_1 квитанції № від 16.02.2024 ОСОБА_2 на рахунок КП «Харківські теплові мережі» було сплачено 2 500,00 гривень за послуги з теплопостачання.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх.

За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це узгоджується з положеннями ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідача є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки відповідачка офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їй КП «Харківські теплові мережі», то в неї виник обов`язок сплатити ці послуги.

Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2статті 77 ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 82 ЦПК України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як убачається зі змісту положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 за період з 01.11.2007 по 31.01.2022 відповідач має заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 70 371,69 гривень.

Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.11.2007 по 31.01.2022 у розмірі 70 371,69 гривень.

Відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України.

За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Як зазначалося судом вище, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води у розмірі 70 371,69 гривень, яка виникла в період з 01.11.2007 по 31.01.2022.

Вивчаючи доводи представника позивача щодо застосування строків позовної давності до пред`явлених КП «ХТМ» позовних вимог, суд зважає на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 31 січня 2022 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (20.04.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину.

Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.11.2007 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині.

При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після несплати (часткової оплати) чергового платежу.

Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за період з 01.04.2017 по 31.01.2022 в сумі 53 611,22 гривень, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак, підлягають задоволенню.

Водночас до відзиву на позовну заяву відповідачем ОСОБА_1 додано дублікат квитанції №24082PBNK|00014a0001 від 31.01.2024, відповідно до якого з рахунку ОСОБА_2 було стягнуто 7964,23 гривень в ході примусового виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2023 по справі №643/3097/23. Крім того, відповідачем додано копію квитанції № від 16.02.2024, згідно з якою ОСОБА_2 на рахунок КП «Харківські теплові мережі» було сплачено 2 500,00 гривень за послуги з теплопостачання. Відтак, беручи до уваги наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» в розмірі 43 146,99 гривень.

Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» суд задовольнив частково, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 645,56 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у сумі 43 146 (сорок три тисячі сто сорок шість) гривень 99 копійок за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" судовий збір у сумі 1 645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) гривень 56 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», р/р НОМЕР_3 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, , місцезнаходження: 61037, м. Харків вул. Мефодіївська, 11;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 11 грудня 2024 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова