Номер провадження: 22-ц/813/5135/24
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити,

встановив:

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація ОМР про позбавлення батьківських прав, стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої, збільшення розміру стягнутих аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення факту вчинення перешкод у вихованні та догляду за дитиною, зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, зобов`язання надати банківські реквізити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

05.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення у справі додаткового рішення, яким просив:

- стягнути з ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір: квитанція № 45629 на суму 1042,40 грн та комісія банка 21,27 грн; квитанція № 64979 на суму 1681,60 грн та комісія банка 34,32 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 витрати з направлення відзиву на позов, через Укрпошту, від 02.07.2021 року, в сумі 36 грн (до суду); в сумі 36 грн ( ОСОБА_2 ); в сумі 36 грн (Пересипській районній адміністрації Одеської міської ради) в сумі 33 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 витрати на конверти, чек від 02.07.2021 року на суму 17 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 витрати пов`язані із залученням свідка ОСОБА_1 , пов`язані із переїздом до іншого населеного пункту, у розмірі 1435,92 грн., та із відривом від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати за один робочий день (06.11.2023 року).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні вказаної вище заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 судовий збір, який він сплатив за подачу до суду зустрічного позову, у задоволенні якого судом відмовлено.

При цьому, у відправленнях, вартість направлення яких ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 надсилалась суду та учасникам справи не лише відзив на позов, а і зустрічна позовна заява, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із залученням його як свідка, суд зазначив, що допит ОСОБА_1 в якості свідка був здійснений по цивільній справі №523/10535/21 загалом, як за первісним позовом ОСОБА_2 , так і за його зустрічним позовом, за його ініціативи. Також суд зауважив, що з`явившись до судового засідання 06.11.2023 року, під час якого ОСОБА_1 було допитано в якості додаткової процесуальної дії в якості свідка, останній також виконав своє процесуальне право на участь у судовому засіданні, оскільки у судовому засіданні 06.11.2023 року не лише було допитано ОСОБА_1 , в якості свідка, а і він реалізував своє право на участь у судовому засіданні, безпосередньо в залі суду, як сторона по справі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, якими обґрунтовано заяву про ухвалення додаткового рішення, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року щодо відмови у стягненні на його користь витрат на направлення відзиву сторонам та витрат на його допит як свідка, і ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким вказані витрати стягнути на його користь з ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи та вимоги свої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже апеляційний суд переглядає ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 05 квітня 2024 року лише у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на направлення відзиву сторонам та витрат на допит свідка ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 витрат ОСОБА_1 на направлення до суду відзиву на первісну позовну заяву та відхиляючи відповідні доводи апеляційної скарги, звертає увагу на таке.

Дійсно, 02 липня 2021 року засобами поштового зв`язку, а саме за допомогою послуг "Укрпошта Експрес", ОСОБА_1 направив до суду та сторонам у справі відзив на вказану вище позовну заяву ОСОБА_2 , водночас, як слушно зауважено судом першої інстанції, зазначені вище відправленнями ОСОБА_1 надсилав також суду та учасникам справи не лише відзив на позов, а і зустрічну позовну заяву, у задоволенні якої судом було відмовлено. Також у відправлені, адресованому Суворовському районному суд м. Одеси ОСОБА_1 було направлено клопотання про витребування доказів.

Щодо посилань скаржника на те, що суд мав здійснити перерахунок понесених ним витрат за направлення відзиву на позовну заяву, відповідно до кількості сторінок такого, відносно загальної кількості сторінок відправлення, колегія суддів зауважує про таке.

Із тексту зустрічної позовної заяви убачається, що доказами, заявлених ОСОБА_1 зустрічних позовних вимог є докази долучені до відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 , так, згідно наявних у матеріалах справи описів поштових відправлень: докази на 24 арк. було направлено до Суворовської районної адміністрації ОМР; на 149 акр було направлено до Суворовського районного суду м. Одеси та на 136 арк. було направлено ОСОБА_2 , що спростовує твердження скаржника про те, що загальна кількість аркушів зустрічного позову становить 4 арк.

Також, як убачається з наявної у відкритому доступі інформації про тарифи, чинні на день здійснення ОСОБА_1 відповідних відправлень, вартість послуг з пересилання відправлень "Укрпошта Експрес" з типом доставки "Відділення - Відділення" обраховується відповідно до маси відправлення (до 0,25 кг включно;понад 0,25 кг до 0,5 кг включно;понад 0,5 кг до 1 кг включно і далі).

Згідно долучених до заяви про ухвалення додаткового рішення накладних вага та вартість відправлення, направленого до Суворовського районного суду м. Одеси становила 0.87 кг. (36 грн); до ОСОБА_2 0,574 кг. (36 грн); до Суворовської районної адміністрації ОМР 0, 2 кг. (32 грн).

З вказаних вище описів поштових відправлень убачається, що відзив на позовну заяву у справі, направлений до Суворовської районної адміністрації ОМР, ОСОБА_2 та Суворовського районного суду м. Одеси містив 12 аркушів, а направлене до Суворовського районного суду м. Одеси клопотання про витребування доказів складалось з 17 аркушів.

Ураховуючи викладене та зважаючи на середню вагу одного аркуша формату А4 5 грам, колегія суддів констатує, що виключення з відповідних відправлень відзиву на позовну заяву та у випадку відправлення до Суворовського районного суду м. Одеси також клопотання про витребування доказів, не вплинуло б на загальну вартість відправлення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 заявлених ним витрат на здійснення відправки поштової кореспонденції.

Щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із його залученням як свідка, відхиляючи доводи скаржника про наявність підстав для компенсації йому ОСОБА_2 витрат пов`язаних із переїздом для іншого населеного пункту та відриву від звичайних занять, та погоджуючись із висновком суду першої інстанції, з викладених у оскаржуваній ухвалі підстав, колегія суддів звертає увагу, що хоча ОСОБА_1 дійсно був допитаний в приміщенні суду, в якості свідка по цивільній справі №523/10535/21, за його заявою та згодою, в порядку ст. 92 ЦПК України, водночас, як обґрунтовано зазначено судом у тексті оскаржуваної ухвали, допит ОСОБА_1 в якості свідка був здійснений 06 листопада 2023 року по цивільній справі №523/10535/21 загалом, як за первісним позовом ОСОБА_2 , так і за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Враховує апеляційний суд і ту обставину, що надані ОСОБА_1 покази, фактично зводились до заперечень, викладених у позові ОСОБА_2 обставин, хоча і викладені у описовій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2024 року, однак з мотивувальної частині вказаного рішення убачається, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було ненадання позивачкою належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин на які вона посилалась у позові.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за встановлених у справі обставин дійшов вірного висновку про те, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат щодо стягнення витрат на направлення відзиву сторонам та витрат на допит в якості свідка ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, та суб`єктивного тлумачення скаржником норм права.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на направлення відзиву сторонам у справі та витрат пов`язаних із допитом ОСОБА_1 в якості свідка.

Порушення судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова