Справа № 473/6045/24
РІШЕННЯ

іменем України

"12" грудня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ

в жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 грудня 2004 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, право власності щодо якої зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був ОСОБА_2 . Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на належну відчужувачу земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для їх обслуговування, позивач просив визнати його власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представниця адвокат Врадій Л.М. не з`явилися, остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області Кондратьєв О.С. в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому суд встановив, що 20 грудня 2004 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Омельчук І.М. був посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстр. № 2908.

Попереднім власником вказаного будинку був ОСОБА_2 , який, в свою чергу успадкував його після смерті ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 01 липня 2003 року, реєстр. № 682.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Згідно даних зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті вказаної особи не зареєстрована, що вбачається з повідомлення Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 28 листопада 2024 року № 852/01-09.

Також з матеріалів справи вбачається, що вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку ОСОБА_3 . На її ім`я 22 січня 1994 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради був виданий державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2613.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. 01 липня 2003 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Чорною Н.Р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, реєстр. № 684 (додаткове). Державний акт на земельну ділянку ОСОБА_2 не отримав.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 вищевказаної постанови.

Таким чином, за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою володів попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на земельну ділянку на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

За таких обставин, враховуючи наведене, відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання його власником земельної ділянки.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,206,259,263-265,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан