Справа № 285/2940/24
провадження у справі № 2/0285/1131/24
11 грудня 2024 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………...………...Літвин О. О.,
секретаря……………………….. ...Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за правилами спрощеного позовного провадження
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт»,
поданим в його інтересах представником Балашовим Віталієм Володимировичем,
про стягнення заборгованості,
Заявлені вимоги мотивував тим, що у січні 2022 року відповідачем було укладено два кредитні договори з Акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» (далі за текстом Агріколь банк), за умовами яких йому було надано кредитні кошти, які він зобов`язався повернути у розмірі та на умовах, встановлених договорами, однак у строк їх не повернув.
У 2023 році між позивачем та Агріколь банком був укладений договір про відступлення права вимоги, і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги в тому числі і до ОСОБА_1 .
Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Представника позивача у заяві від 10.12.2024 просив розглядати справу без його участі.
Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, він не скористався. Клопотань, які б свідчили про його зацікавленість у розгляді справи, матеріали справи не містять.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
За умовою договору банк видав ОСОБА_1 платіжну картку, що підтверджується копією розписки останнього про отримання.
Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом визначені в правилах надання споживчого кредиту в Агріколь банку та умовах страхувальника життя позичальника, які є невід`ємною частиною договору та розміщені офіційному веб-сайті банку. Відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту та пам`ятку, зміст яких узгоджується зі змістом вищевказаного договору
Додатком №1 до Договору передбачено загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором, визначено графік погашення кредиту, суму щомісячних платежів, до якої входять: сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту, проценти за користування кредитом, платежі за додаткові та супутні послуги, з них комісія за відкриття поточного рахунку, комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
За умовами договору банк відкрив позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості.
Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту як день повернення кредиту.
Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між відповідачем та Агріколь банком кредитних договорів та отриманням відповідачем кредитних коштів.
З метою досудового врегулювання спору, банком було направлено на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) від 15.09.2023 про погашення заборгованості по кредитному договору.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківські виписки з карткових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Перед укладенням кредитних договорів відповідач був вільним в погодженні всіх умов кредитування. Приймаючи умови договорів, він підтвердив, що ознайомлений з усіма їх умовами, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів з переліком складових загальної вартості кредиту, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується їх дотримуватись.
Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитними договорами та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитних договорів.
За умовами цих договорів відповідач зобов`язався повернути отримані ним грошові кошти у визначений договорами строк, однак, свої зобов`язання за договорами не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаними договорами.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Матеріали справи містять підписані відповідачем заяву про надання банківських послуг та заяву-анкету на отримання кредиту, кредитні договори, пам`ятку клієнта, графіки платежів та розрахунки загальної вартості кредиту, паспорти споживчого кредиту, які недійсними не визнавались, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку ст.1051 ЦК України не оскаржувались.
Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні.
Відповідно до договору про відступлення права вимоги №4-2023 від 29.08.2023 Агріколь Банк (первісний кредитор) передає (відступає) товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (новий кредитор) право вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до п.3.1 договору право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного Реєстру прав вимог за зразком, наведеним в Додатку №1 до договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим значенням інформації за переліком, що містяться в Додатку №4 до цього договору та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам.
З Реєстру прав вимог №1 від 15.09.2023 до договору №4-2023 від 29.08.2023 слідує, що ОСОБА_2 є боржником за кредитними договорами №1/4481071 та №794849/4481071 від 18.01.2022 під номерами відповідно 1162 та 1163.
Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінені й іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Листом від 15.09.2023 відповідача повідомлено про укладений між зазначеними вище фінансовими установами договір про відступлення права вимоги.
Відтак, товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал спліт» замінило Агріколь банк.
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Оскільки кредитодавець та позичальник досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач не надав суду докази, які б спростовували факт надання йому кредиту в розмірі, визначеному кредитними договорами. Правильність наданих позивачем суду розрахунків заборгованості в частині стягнення тіла кредитів та нарахованих процентів відповідачем також не спростована, будь-яких клопотань на їх спростування не заявлено, як і не було надано власних розрахунків. Також доказів про добровільне виконання зобов`язань відповідачем суду не надано.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону.
За відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення тіла кредитів та процентів.
Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ст.12).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст.215 ЦК).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ст.ст.11,12 Закону України «Про споживче кредитування».
Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Умовами кредитного договору №1/4481071, який підписаний ОСОБА_4 та банком, зокрема п.1.4.2, передбачено щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості 1,35%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування».
За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту п.1.4.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за управління кредитом є нікчемними.
А відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за кредитним договором №1/4481071, задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ),
та 3028 грн судового збору за подання позову.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин