Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/527/24
Єдиний унікальний №742/5348/24
Рішення

Іменем України

12 грудня 2024 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

установив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування поданого позову позивач вказує на те, що на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року з нього стягуються на користь відповідачки аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач є військовослужбовцем, має інвалідність ІІІ групи, встановлену у зв`язку з травмою закритого перелому проксимального відділу великогомілкової кістки правої ноги, отриманою 02 березня 2023 року під час виконання службових обов`язків. У зв`язку з цим він проходив тривале лікування, надані тривалі відпустки для реабілітації, під час знаходження в яких він в повному обсязі не отримував грошове забезпечення. Тому на сьогоднішній день у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він не має змоги сплачувати аліменти в вказаному вище розмірі, тому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів передано за підсудністю до Ічнянського районного суду Чернігівської області (а.с. 31).

Ухвалою судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, якою позивачу був наданий строк для усунення її недоліків (а.с. 37).

На виконання ухвали судді від 01 листопада 2024 року позивачем подана нова позовна заява (а.с. 39, 40-43).

Ухвалою судді від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 47).

05 грудня 2024 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі, вказуючи на те, що про те, що позивачу після отриманої травми внаслідок неналежного дотримання техніки безпеки та власної необережності встановлена третя група інвалідності строком до 01 січня 2025 року. Від дати отримання травми та встановлення інвалідності позивач жодним чином не повідомляв її про потребу у зменшенні розміру аліментів. У позовній заяві позивач зазначає, що його стан здоров`я погіршився та змінився матеріальний стан, однак жодних доказів цьому не надає, окрім довідки МСЕК (а.с. 58-61).

Відповіді на відзив від позивача не надійшло.

У судове засідання позивач не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка у судове засідання також не з`явилася, яка надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві.

За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 січня 2010 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , де в графі батько зазначено ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 (а.с. 44).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 29 грудня 2015 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 57).

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/2228/16 від 11 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 45, 46).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення уСімейному кодексі України.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Із наданих позивачем матеріалів видно, що він є військовослужбовцем.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 471271 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 12 вересня 2023 року на строк до 01.01.2025 року, причина інвалідності травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Дата чергового перегляду грудень 2024 року (а.с. 9-10).

Згідно акта № 27-23 про нещасний випадок, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби від 30 березня 2023 року нещасний випадок вважати таким, що стався з молодшим сержантом ОСОБА_1 під час виконання ним обов`язків військової служби відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 11-16).

Згідно довідок гарнізонної військово-лікарської комісії № 2589 від 17 липня 2023 року, № 3020 від 18 серпня 2023 року, № 1572 від 15 травня 2023 року, № 519 від 14 квітня 2023 року сержант ОСОБА_1 отримав травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, який потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с. 17, 18, 24, 25).

Відповідно до виписки № 1197 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі в період з 02 березня 2023 року по 07 березня 2023 року з діагнозом: закритий перелом обох кісток верхньої третини правої гомілки із зміщенням (а.с. 19-20).

Відповідно до виписки № 901/65 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 знаходився у стаціонарі у травматологічному відділенні в період з 07 березня 2023 року по 14 квітня 2023 року з діагнозом: закритий внутрішньо-суглобовий багатоуламковий перелом ПЕМ правої в/гомілкової кістки (а.с. 21-22).

Згідно консультативного висновку спеціаліста від 15 травня 2023 року ОСОБА_1 рекомендовано, зокрема, прибути до військової частини для реалізації рішення ВЛК, приймати симптоматичне знеболення, розробляти рухи у правому колінному та гомілковому ступневому суглобі (а.с. 23).

Згідно ст. 12 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК).

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності суд вважає, що позивачем не доведено факт погіршення його матеріального стану, доказів чому взагалі не надано.

Разом з тим, дійсно судом установлено, що у позивача ОСОБА_1 у зв`язку з травмою, отриманою під час виконання обов`язків військової служби, погіршився стан здоров`я порівняно з моментом призначення судом аліментів на дитину, що не впливає, на думку суду, на зменшення розміру аліментів, виходячи з наступного.

Як убачається з позовної заяви, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги погіршенням стану здоров`я у зв`язку з отриманою травмою, встановленням йому через це групи інвалідності, проходженням тривалого лікування, після якого були надані відпустки для реабілітації, під час знаходження в яких він не отримував у повному обсязі грошове забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що незважаючи на встановлення групи інвалідності позивачу, який до того ж є військовослужбовцем, останній не надав належних та допустимих доказів того, що через отриману травму ним витрачаються будь-які кошти на реабілітацію, беручи до уваги також те, що травма була отримана останнім 02 березня 2023 року, після чого він не звертався до відповідачки з відповідним позовом про зменшення розміру, з яким звернувся тільки через півтора роки, тобто який стан здоров`я позивача станом на 2024 рік та на день подачі позову до суду позивачем взагалі не зазначено. При цьому, позивачем не доведено якзміна за станом його здоров`я впливає на змогу сплачувати ним аліменти відповідачці у вже визначеному розмірі.

Тобто, призначення групи інвалідності, без підтвердження належними доказами неможливості сплачувати аліменти відповідно до визначеного раніше судом розміру, не свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи наведене вище, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, який сплатив судовий збір 10.09.2024 року (а.с. 1).

Керуючись статтями 180, 182, 183, 191, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий суддя В. М. Овчарик