Справа № 161/7909/24
Провадження № 2/161/2713/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участі секретаря судових засідань Камінського Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу № 161/7909/24 за позовною заявою ТзОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість у зв`язку невиконанням зобов`язань за кредитним договором № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року в розмірі 85 654,94 гривень, з яких 22 355,09 гривень три відсотки річних, 63 299,85 гривень індекс інфляції та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив; не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляли, представник відповідача подали до суду відзив та заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та заявив про застосування строків позовної давності щодо заборгованості з 3% річних.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило відзиву та заяви про розгляд справи у його відсутності.

Розгляд справи проводиться судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 липня 2010 року було задоволено позов ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-Б/6-В від 23.07.2007 року у розмірі 255 426,72 грн. та по 599 грн. судових витрат з кожного.

Вказаним рішенням суду встановлено, що 23.07.2007 року між ПАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 20-Б/6-В. За умовами п.п. 1.1., 2.1. кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 49 500,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 66 від 23.07.2007 року.

Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору були укладені договори поруки, № 20-Б/6-В/П1 між банком та ОСОБА_2 і № 20-Б/6-В/П2 між банком та ОСОБА_3 , відповідно до яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком по зобов`язаннях ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору № 20-Б/6-В в повному обсязі цих зобов`язань.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03 грудня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» у справі № 2-5302/10 за позовом ПАТ КБ "НАДРА" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у зв`язку з переходом до ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» права кредитора за кредитним договором № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року.

В подальшому, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06 квітня 2022 року Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" про заміну сторони стягувача, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Замінено сторону стягувача в цивільній справі № 2-5302/10 за позовом ПАТ КБ "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, а саме: замінено вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс».

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання умов кредитного договору, підтвердженого судовим рішенням.

Оскільки, на підставі неналежного виконання умов кредитного договору № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року, укладеногоміж ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 ,підтвердженого судовим рішенням, виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим, статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19), постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі №130/2604/18 (провадження №61-19817ск19).

Як зазначалося вище, кредитний договір № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 , виражений в іноземній валюті, а саме в доларах США, тому відповідно до норм чинного законодавства та практики Верховного Суду, інфляційні втрати за порушення умов даного кредитного договору в розмірі 63 299,85 грн. стягненню не підлягають.

Відтак, в задоволенні вимог позивача в цій частині слід відмовити за безпідставністю вимог.

Разом з тим, в ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачами борг не сплачено, а судове рішення від 06 липня 2010 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «Надра» (його правонаступника) не виконане.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відтак, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, кредитор має право на стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, визначеного умовами кредитного договору.

Таким чином, суд вважає підставними по суті, вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3% річних на суму 22 355,09 грн.

Однак, суд вважає, що наявні правові підстави застосування позовної давності в частині даних вимог позивача, з огляду на наступне.

Позивач здійснив нарахування відповідачу штрафних санкцій в розмірі 3% річних за період з 02 квітня 2017 року по 01 березня 2020 року в розмірі 22 355,09 грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір № 20-Б/6-В від 23 липня 2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем, на термін до 14 серпня 2014 року і станом на даний час, зобов`язання за договором відповідачем не виконані

Однак, судом встановлено, що кредитор в строк до 02 квітня 2017 року до суду в такими вимогами про стягнення 3% річних не звертався, з даним позовом правонаступник кредитора звернувся лише 19.04.2024 року, що свідчить про пропуск встановленого чинним законодавством строку для звернення до суду з відповідними вимогами.

Посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантів у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, щодо продовження строків, визначених ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України на час дії карантину, судом до уваги не беруться, оскільки, строк позовної давності у даних правовідносинах закінчився до вступу в дію даного закону.

Жодних поважних причин пропуску строку звернення позивача до суду з даним позовом судом не встановлено.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог позивача про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором за період з 02.04.2017 року по 01.03.2020 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, та про відмову в задоволенні позову загалом

Керуючись ст. ст. 267, 526, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ТзОВ «Цикл Фінанс» в задоволенні його позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Ковтуненко