№ 2/183/1309/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Грищенко І.В., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача спричинену йому майнову шкоду у розмірі 3867,79 гривень, моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що являється сусідом ОСОБА_2 , який веде аморальний спосіб життя, вчиняє адміністративні правопорушення та кримінальні проступки, за що систематично притягувався до передбаченої законом відповідальності.

Так, в черговий раз, відповідач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, а саме пошкодив майно позивача: відеокамери, лед-ліхтарі, тощо. До ОСОБА_2 було застосоване адміністративне стягнення судом, після чого позивач 18.10.2022 року направив відповідачеві письмову досудову вимогу про відшкодування заподіяної шкоди.

Між тим, 24 жовтня 2022 року о 22 годині 03 хвилин на його мобільний телефон НОМЕР_1 з мобільного телефону НОМЕР_2 зателефонував ОСОБА_2 , який почав висловлюватися нецензурною лайкою, безпідставно звинувачуючи позивача у тому, що через його звернення до правоохоронних органів з численними заявами, померла дружина відповідача.

В свою чергу, ОСОБА_1 відповів, що не має ніякого відношення до смерті дружини відповідача, і попросив припинити «тероризувати» його та його сім`ю, не загрожувати їх життю та здоров`ю.

У відповідь, ОСОБА_2 продовжував кричати, а потім почав погрожувати вбивством, та неодноразово прокричав у слухавку, що він покійник. Позивач зазначає, що злякався погроз ОСОБА_2 , припинив розмову та поклав слухавку.

Сприймаючи погрози ОСОБА_2 як реальні, у ОСОБА_1 стрімко погіршилося самопочуття, внаслідок чого він викликав карету швидкої допомоги за місцем свого фактичного знаходження, в той час, у АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач зазначає, що зателефонував своїй дружині та повідомив їй про погрози ОСОБА_2 .

Лікар швидкої допомоги оглянув позивача, зробив ін`єкцією магнезії, в зв`язку з підвищенням артеріального тиску, та порекомендував проїхати у лікарню для госпіталізації в стаціонар, внаслідок чого він був доставлений до Державного закладу «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОЗ України». Під час проходження лікування лікарем-невропатологом позивачеві був встановлений діагноз: «стан післягіпертонічного кризу на фоні психоемоційного стресу», а лікарем психіатром встановлено діагноз: «гостра реакція на стрес».

За фактом вчинення даного кримінального правопорушення Новомосковським РВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000194 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

Однак, 04.09.2023 року органом дізнання прийняте рішення про закриття кримінального провадження, на підставі п.2,3 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримання.

Між тим, позивач зазначає, що в результаті перенесеного психоемоційного стресу, він перебував у лікарні, на лікування та придбання ліків ним витрачено 3867,79 грн., які він просить стягнути з відповідача в якості відшкодування спричиненої майнової шкоди.

Також позивач просить стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду, яку він оцінює в 20000 гривень та обґрунтовує її тим, що протиправна поведінка відповідача вплинула на його фізичний та психічний стан здоров`я, тривалий час він нервував, відчував страхи, погано спав, для відновлення попереднього стану йому знадобилися значний час та зусилля.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 року

Ухвалою судді від 15 грудня 2023 року позов залишено без руху (а.с. 61).

Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву, відкрите провадження по справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб (а.с. 78).

Ухвалою від 27 лютого 2024 року суд перейшов до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав детальні, послідовні пояснення щодо неприязних відносин, які протягом тривалого часу відбуваються між сторонами, а також щодо подій, які відбулися 24.10.2022 року, а саме в цей день він залишився ночувати в м.Дніпро, де здійснює свою підприємницьку діяльність, в приміщенні столярного цеху, розташованого по АДРЕСА_1 , його дружина залишилася в м.Новомосковську. Протягом вечора ОСОБА_2 здійснював декілька дзвінків, однак позивач не піднімав слухавки або відхиляв дзвінки, знаючи завчасно, що від нього може бути чутна лише брудна лайка. Однак, о 22 години 03 хвилини, він підняв слухавку, ОСОБА_2 почав спочатку висловлюватися брудною лайкою, потім почав звинувачувати його у смерті своєї дружини. Після його намагань спростувати всю інформацію, яку викладав ОСОБА_4 , останній декілька разів прокричав позивачеві у слухавку : «ти покійник». Позивач фіксував цю розмову за допомогою програмного забезпечення, встановленого на його смартфоні, однак після цих слів він дуже злякався, сприймаючи його погрози, як реальні, та припинив розмову. Розуміючи, що ОСОБА_2 здатний виконати свої погрози, оскільки вже був засуджений до покарання за вчинення проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, щодо нього та його дружини, позивач розумів, що ОСОБА_2 може зненацька напасти на нього чи його дружину та вбити його. Після розмови з ОСОБА_2 у нього різко погіршилося самопочуття, він викликав швидку допомогу та зателефонував своїй дружині, намагаючись попередити про небезпеку від сусіда. Лікар швидкої допомоги встановив у нього підвищення тиску, запропонував проїхати до лікарні, на що він погодився. Вже на наступний день, з лікарні, він повідомив правоохоронні органи про подію, що відбулася 22.10.2024 року о 22 годині 03 хвилини. У лікарні він проходив обстеження, сплачував кошти за ті обстеження, які призначалися лікарями, сплачував кошти за придбання ліків. Всього на лікування ним витрачено 3867,79 гривень. Також позивач надав пояснення про те, для відновлення попереднього стану, йому знадобився значний час та зусилля, він протягом тривалого часу відчував страх, погано спав, вчергове змушений був захищати себе та свою сім`ю від неправомірних дій відповідача. Спричинену моральну шкоду оцінює в 20000 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що постанова про закриття кримінального провадження, що було порушене за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, не може бути беззаперечним доказом встановленого факту, який не підлягає доказуванню, в розумінні ст. 82 ЦПК України. Особливу увагу представник відповідача звертає на відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, її вини у спричиненні моральної шкоди, та наслідками, які потягли такий розмір моральної шкоди. Представник зауважує, що позивач був виписаний з лікарні 28.10.2022 року, а звернувся до правоохоронних органів із заявою про кримінальне правопорушення лише 18.11.2022 року. Також представник відповідача вважає, що копія медичної карти стаціонарного хворого № 7342, яку позивач додав до позову, не завірена належним чином службовими особами медичного закладу, який її формував, така карта не підлягає видачі пацієнтові на руки, а додані квитанції № 1500, 1608 від 25.10.2022 року на суму 300 грн. та 100 грн., - відповідно, а так само № 1623 від 26.10.2022 року на суму 100 грн., сплачені як благодійні внески. Крім того, квитанції клініки «Довголіття», яка розташована за 5 км. від лікарні, де перебував позивача на стаціонарі, спростовують його доводи про погане самопочуття. Так само, представник відповідача вважає не допустимим доказом квитанції про придбання ліків, які були придбані після виписки зі стаціонарного лікування під нагляд сімейного лікаря, а такого нагляду позивачем не надано.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 надала показання про те, що в день події їй зателефонував чоловік, повідомив про погрози ОСОБА_2 , а також про те, що він себе погано почуває, саме вона наполягала на виклику швидкої допомоги та на госпіталізації свого чоловіка до лікарні. Також свідок надала показання про те, що її чоловік пережив сильний стрес, сприйняв погрози ОСОБА_2 , як реальні, відчував страх протягом тривалого часу, погано спав, реабілітація після перенесеного гіпертонічного кризу відбувалася теж довго, з понесенням майнових затрат.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своєму взаємозв`язку, з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Так, матеріалами справи доведено, не спростовано сторонами, що 24 жовтня 2022 року о 22 годині 03 хвилин на мобільний телефон НОМЕР_1 з мобільного телефону НОМЕР_2 був здійснений телефонний дзвінок тривалістю 3 хвилини 26 секунд, що підтверджується роздруківкою скріншоту зі смартфону позивача (а.с. 57).

В період з 24.10.2022 року по 28.10.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Державному закладі «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОЗ України». При надходженні до медичної установи пацієнт скаржився на погане самопочуття, відчуття важкості в тілі, запаморочення, озноб, посмикування м`язів обличчя та верхніх кінцівок, втрату можливості висловлювати словами свої думки, передобморочне відчуття, боявся, що втратить свідомість, нерізко тупі болі зліва від грудини з розповсюдженням в бік та спину, давлячі болі в області лоба та скронях, стан хворого різко погіршився 24.10.2022 року після 22.00 години, коли зателефонував сусід з погрозами вбивства його та сім`ї, сусід дуже ображав його, нецензурно лаявся (а.с. 8).

При виписці ОСОБА_5 встановлено діагноз невропатологом : стан після гіпертонічного кризу на фоні психо-емоційного стресу, а психіатром було зроблено висновок про гостру реакцію позивача на стрес.

Суду надана постанова про закриття кримінального провадження від 04 вересня 2023 року, винесену дізнавачем СД Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Чернишовим А.С., у відповідності до якої досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000194 від 18.11.2022 року були встановлені обставини щодо телефонного дзвінка 24 жовтня 2022 року о 22 годині 03 хвилин на мобільний телефон НОМЕР_1 з мобільного телефону НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 не спростовував наявності розмови в телефонному режимі в означений час, дійсно ОСОБА_2 звинувачував ОСОБА_1 у смерті його дружини, оскільки вважав, що це відбулося саме через дії ОСОБА_1 , який регулярно подавав заяви та скарги на ОСОБА_2 до поліції та суду, що, в свою чергу, негативно вплинуло на стан здоров`я дружини ОСОБА_2 , тому під впливом емоції стосовно смерті дружини ОСОБА_2 лише бажав виказати ОСОБА_1 свою думку з цього приводу, смерті йому не бажав і не мав жодного наміру заподіювати останньому смерті.

З аудіозапису розмови вбачається, що ОСОБА_2 в розмові з ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою у бік останнього, звинувачував його у смерті дружини, а також декілька разів прокричав ОСОБА_1 «ти покійник». В той же час, на запитання ОСОБА_1 , чи погрожує йому ОСОБА_2 вбивством, останній відповів, що його слова не являються висловлюванням погроз вбивством.

Кримінальне провадження закрите, у зв`язку з відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

До такого висновку дізнавач дійшов, виходячи з того, що хоча в діянні ОСОБА_2 формально наявні ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, в той же час, погроза вбивством, висловлена ним у бік ОСОБА_1 словами «ти покійник» не є конкретизованою. Хома ОСОБА_1 були сприйняті дані слова ОСОБА_2 , як реальна погроза вбивством, що викликало у нього почуття тривоги, стрес і відповідні наслідки для здоров`я потерпілого, однак при цьому ОСОБА_2 у розмові з ОСОБА_1 безпосередньо заперечував, що висловлені ним слова «ти покійник» є реальною погрозою вбивством ОСОБА_1 (а.с. 36-39).

Зазначена постанова про закриття кримінального провадження не оскаржувалася, в порядку, визначеному нормами КПК України, а тому не може бути розцінена судом, як постанова, якою встановлені беззаперечні обставини, що є обов`язковими при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено таку постанову (ч.6 ст.82 КПК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигоди).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2. ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, зі змінами та доповненнями, роз`яснено, зокрема, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності, правовідносин вони виникають регулюються цивільним законодавством.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша,третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Не дивлячись на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час існують неприязні відносини (а.с. 40-53), суду не доведено наявність вини ОСОБА_2 при здійсненні телефонного дзвінка ОСОБА_1 24.10.2022 року, внаслідок якого останньому заподіяно майнову та моральну шкоду у визначених позивачем розмірах.

Підвищення тиску у ОСОБА_1 на фоні психо-емоційного стресу, а так само його гостра реакція на стрес, у дані конкретній ситуації, розцінюється судом, як індивідуальні особливості організму.

Варто звернути увагу, що вже під час цієї телефонної розмови, ОСОБА_1 , фіксуючи цю розмову за допомогою спеціального програмного забезпечення, з`ясував у ОСОБА_2 , що його слова не являються висловлюванням погрози вбивством.

Органом досудового розслідування чи судом не встановлено наявності в діях ОСОБА_2 будь-якого іншого діяння, яке підлягало кваліфікації, у відповідності норм Кримінального Кодексу України чи Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому у суду відсутні підстави для визначення вини ОСОБА_2 у будь-якому протиправному діянні, внаслідок якого ОСОБА_1 потрапив до лікарні, а так само для визначення причинно-наслідкового зв`язку між телефонною розмовою та гіпертонічним кризом, навіть з урахуванням триваючих неприязних відносин.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову через його недоведеність.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Сорока О.В.