Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6508/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пийтерфолівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд із позовом до відповідача про визнання право власності за ним в цілому в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчена Державним актом направо приватної власності на землю, серії IV-ЗК №003068 від 14.11.2001 року.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЗК №003068, виданий на її ім`я Головою Петрівської сільської ради 14.11.2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Петрівської сільської ради від 23.10.2001 року.

Спадщину позивачем прийнято в порядку ст. 1268 ЦК України, поскільки на момент смерті спадкодавця позивач проживав із нею однією сім`єю, оскільки здійснював за нею догляд, що стверджується довідкою №04-20/1238 від 30.08.2024 року, виданої виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради.

Інших спадкоємців крім позивача не має. За прийняттям та оформленням спадщини за померлою ніхто на звертався, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Письмового розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавцем не залишено.

У зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу позивач змушений звернутися за встановленням права на спадщину у судовому порядку.

В судове засідання позивач не з`явився, проте в подав до суду заяву від 23.10.2024р., в якій просив справу розглянути без нього, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив такі задоволити; представник відповідач в судове засідання також не з`явився, проте подала до суду заяву від 24.10.2024р., в якій просив справу розглянути без нього, не заперечує проти їх задоволення, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути без сторін на підставі наданих ними доказів.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43,44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до повного задоволення із-за таких міркувань.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЗК №003068, виданий на її ім`я Головою Петрівської сільської ради 14.11.2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Петрівської сільської ради від 23.10.2001 року.

Відповідно до загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативно грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення в Україні станом на 01.01.2024 року вартість одного гектара землі ріллі становить 28 658,67 грн. Так, нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю серія ІУ-ЗК №003068, площею 0,55 га становить: 28 658,67 га (вартість 1 га ріллі) х 0,55 га (розмір земельної ділянки) = 15 762,27 грн.

Спадщину позивачем прийнято в порядку ст. 1268 ЦК України, поскільки на момент смерті спадкодавця позивач проживав із нею однією сім`єю, оскільки здійснював за нею догляд, що стверджується довідкою №04-20/1238 від 30.08.2024 року, виданої виконавчим комітетом Пийтерфолвівської сільської ради.

Інших спадкоємців крім позивача ОСОБА_1 не має. За прийняттям та оформленням спадщини за померлою ніхто на звертався, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Письмового розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавцем не залишено.

У зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу позивач ОСОБА_1 змушений звернутися за встановленням права на спадщину у судовому порядку.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частина 3 статті 1296 Цивільного кодексу України визначає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як визначено ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.392 ЦК України «власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про .визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

У той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України).

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає, що позивач має всі правові підстави на набуття права власності на спадкове майно в порядку спадкування, оскільки позивач, по факту проживання з померлим, прийняв спадщину.

Відповідно до вимог та керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,223,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Пийтерфолівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю серія ІV-ЗК №003068 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта