Справа №461/9873/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.

представника позивача Чорновус Н.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 79019, м.Львів, пр. Чорновола, 39, ) про зняття заборони відчуження нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якій, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 18 листопада 2024 року, просить суд: скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_2 , накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І., для забезпечення виконання судового наказу №2н-180 від 06.04.2007 В-7.

В обгрунтування позову покликається на те, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у спільній сумісній власності гр. ОСОБА_2 та членів його родини: ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та покійний чоловік (свідоцтво про смерть від 23.06.2022 р. Серія НОМЕР_4 ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 26 липня 1973 року. Згідно із договором про поділ спадщини, укладеного між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , від 09.05.2023 року, сторони домовилися, що ОСОБА_1 , як спадкоємцю, переходить, зокрема, 1/4 (одна четверта) частина квартири АДРЕСА_2 .

В травні 2023 року позивач звернулась із заявою до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у відповідь на яку 15.05.2023 року В-17 №19106 їй було повідомлено, що на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою державного виконавця АА№802244 від 11.09.2009 року було накладено арешт.

Позивач зазначає, що відповідний запис із реєстраційним номером обтяження 9050585 міститься у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Підставою обтяження зазначено постанова АА№802244 від 11.09.2009 старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І., для забезпечення виконання судового наказу №2н-189 від 06.04.2007 В-7.

У зв`язку із необхідністю розпорядженням квартирою, позивач, як власник частки квартири, не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно належного їй майна, через незалежні від неї обставини, а саме: перебування під забороною відчуження її майна, що в свою чергу унеможливлює здійснення будь-якої нотаріальної дії відносно квартири.

З врахуванням наведеного, просить суд позов задоволити.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 10 січня 2024 року на 10 год. 00 хв..

Ухвалою суду від 10 січня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_6 судове засідання відкладено на 31 січня 2024 року на 15 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року через неявку осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено на 27 березня 2024 року на 15 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_7 судове засідання відкладено на 26 вересня 2024 року на 14 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року через неявку осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено на 28 жовтня 2024 року на 15 год. 00 хв.

18 листопада 2024 року від представника позивача ОСОБА_7 надійшла заява про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 уточненні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Просить суд позов задоволити.

18 листопада 2024 року від начальника Галицького ВДВС у м.Львові Західного МРУ МЮ Тетюк Р.М. надійшла заява про розгляд справи без участі Галицького ВДВС м.Львова за наявним в матеріалах справи документами.

Заслухавши пояснення представника позивача Чорновус Н.Ф., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у спільній сумісній власності гр. ОСОБА_2 та членів його родини: ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_6 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади №99897 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та покійний чоловік (свідоцтво про смерть від 23.06.2022 р. Серія НОМЕР_4 ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 26 липня 1973 року.

Згідно із договором про поділ спадщини, укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , від 09.05.2023 року, сторони домовилися, що ОСОБА_1 , як спадкоємцю, переходить, зокрема, 1/4 (одна четверта) частина квартири АДРЕСА_2 .

В травні 2023 року позивач звернулась із заявою до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у відповідь на яку 15.05.2023 року В-17 №19106 їй було повідомлено, що на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою державного виконавця АА№802244 від 11.09.2009 року було накладено арешт.

Позивач зазначає, що відповідний запис із реєстраційним номером обтяження 9050585 міститься у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Підставою обтяження зазначено постанова АА№802244 від 11.09.2009 старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І., для забезпечення виконання судового наказу №2н-189 від 06.04.2007 В-7.

У судовому засіданні встановлено, що у зв`язку із необхідністю розпорядженням квартирою, позивач, як власник частки квартири, не має можливості в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно належного їй майна, через незалежні від неї обставини.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи листа начальника Галицького ВДВС у м.Львові Тетюк Р. на виконанні у Галицькому ВДВС у місті Львові перебувало виконавче провадження № 8362418 з примусового виконання судового наказу від 06.04.2007 №2н-180 виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ "УМЗ" заборгованість у сумі 1083,72 грн.

14.07.2008 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

08.10.2008 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові винесено постанов) про стягнення виконавчого збору.

08.04.2009 року державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові винесено постанову про повернення ВД стягувачу у зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення.

Додатково повідомлено, що матеріали виконавчого провадження № 8362418 з примусового виконання судового наказу від 06.04.2007 №2н-180 виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ "УМЗ" заборгованість у сумі 1083,72 грн., знищено за закінченням терміну архівного зберігання, що унеможливлює надати, адвокату Чорновус Н.Ф. копії постанов виконавчого провадження та копію судового наказу № 2н-180 від 06.04.2007 року.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно положень ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Таким чином, зняття арешту з майна боржника здійснюється на підставі постанови державного (приватного) виконавця, судового рішення та з підстав передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження, яке полягає у накладенні арешту на нерухоме майно створює ОСОБА_1 перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні таким майном, що є порушенням її законних прав та інтересів.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування встановлених у процесі судового розгляду обставин.

Отже, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач безпідставно наклав арешт на частину майна позивача, адже остання не являється боржником у виконавчому провадженні та на законних підставах володіє вищенаведеним нерухомим майном. У свою чергу, наявність зазначеного вище обтяження є перешкодою для володіння та розпорядження майном, яке належить позивачу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у повному розмірі, що становить 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.82, 141, 258, 259, 263 -265, 280, 351-355 ЦПК України, ст.ст.316, 317, 319, 327, 387, 391 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 79019, м.Львів, пр. Чорновола, 39, ) про зняття заборони відчуження нерухомого майна, - задоволити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_2 , накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Ач М.І., для забезпечення виконання судового наказу №2н-180 від 06.04.2007 В-7.

Стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 )судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 04 грудня 2024 року

Суддя Романюк В. Ф.