Справа № 602/938/24
Провадження № 2/602/312/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2024 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Яблонській М.М.

розглянувши в письмовому провадженні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації,-

в с т а н о в и в:

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що за громадянином російської федерації ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,9322 га., за кадастровим номером :01:001:0590, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білозірської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, яку він успадкував. Дану земельну ділянку ОСОБА_1 набув у власність 05.12.2020 року, однак після набуття земельної ділянки у власність, у продовж строку, встановленого ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, відповідачем не відчужено вказану земельну ділянку, тому вона, згідно вимог ст.145 Земельного кодексу України, підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява , у якій Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав.

Суд на підставі ст.280 ЦПК України проводив заочний розгляд даної справи.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-024 від 26.08.2024 року, 17.01.2005 року до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9322 га. за кадастровим номером :01:001:0590, яка розташована на території Білозірської сільської ради Лановецького району Тернопільської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки 162878,43 грн. (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 05 грудня 2020 року державним нотаріусом Лановецької державної нотаріальної контори Джус С.З., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1969 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 , Удмуртської Республіки, Російської федерації. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9322 га., кадастровий номер :01:001:0590, що знаходиться на території Білозірської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, належної померлому ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ номер 243844, виданого Лановецькою районною державною адміністрацією Тернопільської області 17 січня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за номером 08. Вартість спадкового майна становить 154974,71 грн. (а.с.13).

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.08.2024 року, за ОСОБА_1 , який є громадянином російської федерації, 05.12.2020 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,9322 га, за кадастровим номером :01:001:0590 (а.с. 11).

Згідно копії Відомостей про право власності/право постійного користування згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0590 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2020 року (а.с.6-10).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, набув право власності на вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення у приватну власність, однак упродовж встановленого законом строку її не відчужив та на теперішній час продовжує бути власником цієї землі всупереч вимогам земельного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону.

Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

У відповідності до ч.5 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч.2 ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Згідно з ст.145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Невідчуження іноземцями чи особами без громадянства земельних ділянок сільськогосподарського призначення упродовж останнього року після набуття права власності на них є триваючим правопорушенням, яке характеризується тим, що вказані особи вчиняють бездіяльність, такий стан продовжується тривалий час, протягом якого вони безперервно не виконують покладені на них законом обов`язки.

За відсутності факту «добровільного» відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вона підлягає примусовому відчуженню.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не відчужено набуту земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0590, вона підлягає конфіскації за рішенням суду.

У відповідності до п. «в» абз. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Крім того, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду в подальшому підлягає продажу на земельних торгах.

Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

В даному випадку наявна «справедлива рівновага» між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки власник-іноземець мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельні ділянки не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду в справі №513/444/15-ц від 23.01.2018.

Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на вказану земельну ділянку, не відчужив її, а тому її слід конфіскувати у власність держави.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 3028грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1, 19, 22, 81, 125, 140, 143, 145 ЗК України, ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 223, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місце знаходження: м.Тернопіль, вул. Лисенка,20а, Тернопільської області) до ОСОБА_1 (громадянина російської федерації, мешканця АДРЕСА_1 , удмуртської республіки, російської федерації) про припинення права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення шляхом її конфіскації задовольнити.

Припинити право власності громадянину російської федерації ОСОБА_1 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,9322 га. за кадастровим номером :01:001:0590 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білозірської сільської ради Лановецького району ( на даний час Лановецька міська рада Кременецького району) Тернопільської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 3028 гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. В. Радосюк