Справа № 946/4781/24
Провадження № 2/946/2693/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 грудня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді: Бальжик О.І.
за участю секретаря: Богдан А.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики у розмірі 60 000 гривень, три проценти річних у розмірі 2 567 гривень 13 копійок, пеню у розмірі 44 400 гривень, а також судових витрат у розмірі 1 211 гривні 20 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2022 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 60 000 гривень до 06 січня 2023 року, у разі порушення цього обов`язку виплатити борг, зобов`язувався сплатити 1% від суми взятої в борг за кожен тиждень прострочки. По даний час ОСОБА_2 не здійснив жодної спроби повернути хоча б частину боргу. Строк виконання зобов`язання за вказаною заявою сплив, а боржник досі не повернув і не збирається повертати борг, у зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду.
Ухвалою судді Бальжик О.І. від 25.07.2024 року відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ст.274 ЦПК України.
Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся із заявою про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Відповідач причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався.
Ухвалою суду від 04.12.2024 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною першою статі 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Зі статті 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з частиною першою статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У судовому засіданні встановлено, що 28.12.2022 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 60 000 гривень. Зазначені кошти останній зобов`язався повернути до 06 січня 2023 року (а.с.5).
Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений у письмовій формі.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума боргу станом на 10.06.2024 року складає: 60 000 (сума позики) + 2 567,13 (три проценти річних від простроченої суми) + 44 400 (пеня згідно боргової розписки), всього на загальну суму 106 967 гривень 13 копійок.
Стаття 55 Конституції України проголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, враховуючи, що відповідачем сума боргу не повернута, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та пені за час прострочення виконання зобов`язання задоволенню не підлягають, оскільки в Україні триває дія воєнного стану, що у відповідності до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України є підставою для їх списання кредитодавцем (позикодавцем).
Вирішуючи вимоги про стягнення судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з такого.
В позовній заяві заявлено, що позивач планує понести судові витрати у розмірі сплаченого ним судового збору та п`ятнадцяти тисяч гривень у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 131 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Приймаючи до уваги, що позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу не надано договору про надання правничої допомоги та будь-яких доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті останнім, суд не вбачає підстав для задоволення заяви в цій частині.
Згідно з ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 679 гривень 36 копійок (1 211, 20 * 56,09 / 100).
Керуючись ст.ст. 11-13,76-81,141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 280-284 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , суму боргу у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.
В задоволенні іншої частини позову, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 679 (шістсот сімдесят дев`ять) гривень 36 копійок.
Копію рішення надіслати для відома сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.І.Бальжик