КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Справа № 367/426/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Лещенко О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення, збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки,

встановив:

10 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з нього частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного року до досягнення нею повноліття.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з грудня 2010 року шлюб між сторонами розірваний, дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її одноособовому утриманні. В жовтні 2011 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Враховуючи збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2022-2023 роках та на початку 2024 року, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір аліментів підлягає збільшенню.

Крім того, 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції посилається на пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Додатково суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів наявності підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, не надав доказів проживання доньки разом із позивачем (витягів з Реєстру територіальної громади) та перебування її на одноособовому утриманні позивача.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

І як судову практику суд наводить постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі №632/580/17 .

Однак, сторона апелянта не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки у справі №632/580/17, яку цитує суд першої інстанції, мова йде про збільшення розміру аліментів, які судом присуджено у твердій грошовій сумі.

Наголошує, що судом першої інстанції проігноровано та не взято до уваги ту обставину, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків (в тому числі зі сплати аліментів), не надав жодних доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я тощо.

Позивач надала до суду всі наявні у неї докази на підтвердження своїх доводів (зокрема, копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу, копії витягів з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання позивача та її дочки тощо).

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом, як наслідок виконавець не має право його змінювати. Тобто має стягувати аліменти у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча за законом передбачено вже не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на 1/4 частину з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, посилаючись лише на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, будь-яких інших доказів не надала.

Крім того позивачем не було надано жодних доказів, що підтверджували б, що станом на день звернення до суду (10.01.2024 року) стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 здійснюється в розмірі менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 також не надала належних доказів погіршення свого матеріального становища або покращення матеріального становища відповідача.

Однак, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02.12.2010 року у справі №2-3876/10 шлюб між сторонами розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 ), яка на момент пред`явлення цього позову до суду проживає разом із позивачем.

Заочним рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-171/11, стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття (а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Яготинського управління юстиції від 16.11.2011 року відкрито виконавче провадження.

Відповідно до витягів з реєстру Гостомельської територіальної громади від 30.08.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (код РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (код РНОКПП: НОМЕР_3 ) проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Дата декларування реєстрації - 31.07.2012 року.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20) зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Виходячи з вищенаведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Звертаючись з даним позовом про збільшення розміру раніше присуджених аліментів - частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного року до досягнення нею повноліття, до частки від всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного року до досягнення нею повноліття, позивач ОСОБА_1 не просила змінити визначений рішенням суду розмір аліментів - 1/4 частку від всіх видів доходів відповідача, а просила змінити зазначений у судовому рішенні (виконавчому листі) мінімальний розмір аліментів, що був встановлений законодавством на час ухвалення рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній станом на час ухвалення рішення Ірпінського районного суду Київської області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-1717/11) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року виконавець повинен стягувати з боржника аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому, ніж мінімальний гарантований розмір, передбачений СК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Встановивши, що єдиною підставою для задоволення позовних вимог та зміни розміру аліментів, суд першої інстанції вказав зміну норми закону про розмір аліментів, апеляційний суд зробив правильний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позову.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, а також у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 446/4009/18, від 27 травня 2020 року у справі № 128/373/18.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що висновки Верховного Суду у наведених судом першої інстанції постановах не є релевантними до даної справи, оскільки у вказаних справах аліменти були стягнуті у твердій грошовій сумі, колегія суддів вважає надуманими та безпідставними, адже ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки розмір аліментів, визначений рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 жовтня 2011 року, - 1/4 частку заробітку (доходу) боржника, позивач не просила змінити та доказів на підтвердження обставин, що визначені ст. 192 СК України як підстава для зміни розміру аліментів, - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або стягувача аліментів, не подавала. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Оскільки позивач не посилається та матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни розміру присуджених аліментів, а саме, що погіршилися матеріальний стан позивача, стан її здоров`я, або доказів того, що покращився матеріальний стан відповідача, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.