Номер провадження: 22-ц/813/2798/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - Департамент міського господарства Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Одеської міської ради в особі свого представника ОСОБА_2

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Свяченої Ю.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що йому на праві власності належить автомобіль марки AUDI A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 29 вересня 2020 року внаслідок падіння дерева його транспортний засіб, що стояв вздовж дороги по вул. Ніжинська, 39 в м. Одесі, отримав механічні пошкодження. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 06 жовтня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 88 966,67 грн.

З метою встановлення особи, відповідальної за завдання матеріальної шкоди, ОСОБА_1 звертався до Комунального підприємства «Міськзелентрест» із запитом про надання інформації щодо особи, на балансі якої перебувають зелені насадження, розташовані вздовж вулиці Ніжинська у місті Одесі та безпосередньо навпроти будинку № 39.

Листом від 29 жовтня 2020 року вих. № 2013 КП «Міськзелентрест» повідомлено, що запитувані зелені насадження не входять в перелік об`єктів обслуговування КП «Міськзелентрест», інформація щодо балансоутримувача вказаних зелених насаджень відсутня.

Позивач звертався до суду з позовом до Одеської міської ради про стягнення майнової шкоди, проте рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року у справі № 522/20672/20 у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку з тим, що Одеська міська рада не є належним відповідачем у справі.

КП «ЖКС «Порто-Франківський» у відповідь на запит позивача повідомило, що не є балансоутримувачем дерев, розташованих на прибудинковій території по АДРЕСА_1 та не несе відповідальності за них.

23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Виконкому Одеської міської ради з претензією про відшкодування майнової шкоди.

Листом від 01 грудня 2021 року вих. № 01-69/1853 Департамент міського господарства Одеської міської ради відмовився відшкодувати завдані збитки та запропонував звернутись до суду.

Посилаючись на те, що Департамент міського господарства Одеської міської ради є органом місцевого самоврядування, який визначений у встановлену порядку балансоутримувачем зелених насаджень, які розташовані вздовж дороги по АДРЕСА_1 , на думку позивача, обов`язок з відшкодування заподіяної йому майнової шкоди внаслідок падіння дерева у даному випадку повинно бути покладено саме на Департамент міського господарства Одеської міської ради.

Крім того зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем обов`язків щодо утримання зелених насаджень, йому було завдано моральної шкоди, оскільки він тривалий час не міг користуватися автомобілем, був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, було порушено усталений ритм його життя, указане призвело до його душевних хвилювань, дискомфорту, і вплинуло на його особисті та сімейні стосунки.

Так само і відмова відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, за його зверненням добровільно відшкодувати завдані збитки, завдала йому душевних страждань та хвилювань. Вказує, що боротьба за свої права на отримання відшкодування виснажує його, завдає душевних страждань, що викликало у нього знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності витрачених зусиль і часу, зневіру в законності дій відповідача, який є органом місцевого самоврядування.

На підставі наведеного просив стягнути з відповідача на його користь 88 966, 67 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 12300,00 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з Департаменту міського господарства Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 88 966 (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн 67 коп. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з Департаменту міського господарства Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 2300 (дві тисячі триста) грн 00 коп. витрат на проведення оцінки матеріального збитку.

Стягнуто з Департаменту міського господарства Одеської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 922 (дев`ятсот двадцять дві) грн 14 коп.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шахновського О.О. про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради моральної шкоди в розмірі 10 000 грн та судових витрат в розмірі 10 000 грн залишено без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2023 року заяву Департаменту міського господарства Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Департамент міського господарства Одеської міської ради в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року,та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Справа перебувала в провадженні судді Стахової Н.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та ухвалою суду від 22 січня 2024 року розгляд справи призначений на 15 квітня 2024 року.

Останній раз справу призначено до судового розгляду на 10 жовтня 2024 року о 17-15 год.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 20.08.2024 суддя Стахова Н.В. звільнена з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Із наведених підстав справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Кострицький В.В. Коновалова В.А. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024).

10 жовтня 2024 року по справі оголошено перерву на 22 жовтня 2024 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Повноважний представник позивача ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримав 11.10.2024 13:44:51 року в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 187).

Департамент міського господарства Одеської міської ради про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримав 11.10.2024 13:44:51 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 188).

11 жовтня 2024 року через систему Електронний суд від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшла заява про відмову від позову у зв`язку із тим, що спір з приводу завданих позивачу падінням дерева збитків вирішено (а.с. 189), просить закрити провадження за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з відмовою від позову та розгляд справи провести без участі позивача та представника. З наслідками закриття провадження у справі, які передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у зв`язку з відмовою від позову позивач обізнаний.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року по справі № 522/25329/21, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року, позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування майнової (матеріальної) та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 88 966,67 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. В задоволенні решти позову відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року по справі № 522/25329/21 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року по справі № 522/25329/21 виконане в повному обсязі.

Вказане відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає вирішенню вказаного процесуального питання.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту першого частини другої ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (стаття 206 ЦПК України).

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (частина четверта статті 206 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 256 ЦПК України).

За змістом статті 206 ЦПК України відмова від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 180/2161/19).

У частинах першій, третій статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Документом, що підтверджує повноваження адвоката в суді як представника сторони, підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 12.8. Положення про Ордер на надання правової допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (в редакції, чинній станом на час вчинення відповідної процесуальної дії), ордер, крім іншого, має містити відомості про обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 15 вказаного Положення відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер).

Тлумачення статті 206 ЦПК України, з урахуванням сутності відмова від позову як волевиявлення позивача, дає підстави для висновку, що така відмова має бути безумовною. Тому в разі представництва інтересів позивача в судовому процесі кількома представниками, що мають відповідні повноваження, відмова від позову має бути підтримана всіма представниками. За наявності конфлікту позицій представників позивача щодо продовження розгляду справи або припинення такого розгляду шляхом відмови від позову і представник, що не підтримує таку відмову, має належні повноваження на представництво позивача в суді, суд не приймає відмову позивача від позову.

Повноваження адвоката Шахновського О.О. підтверджено Ордером серія ВН № 1358738 про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 34 від 19 жовтня 2020 року, зокрема в Одеському апеляційному суді.

Будь-яких обмежень повноважень за таким ордером матеріали справи не містять.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

По справі не встановлено обставин, які б були перешкодою для прийняття відмови позивача від позову.

Подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України (Постанова Верховного Суду від 20.10.2020 року в справі №2-2394/2009).

У зв`язку з тим, що цивільний процес має диспозитивний характер та враховуючи право сторін розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд, колегія суддів вважає, що заява позивача ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 про відмову від позову підлягає задоволенню, наслідком чого на стадії апеляційного перегляду справи є визнання рішення нечинним та закриття провадження по справі.

Одночасно суд роз`яснює позивачу наслідки такого у вигляді неможливості повторного звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, і що наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

22 жовтня 2024 року від Департаменту міського господарства Одеської міської ради в особі свого представника ОСОБА_2 надійшла заява про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якій просить у разі відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, одночасно вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме стягнути з позивача на користь відповідача витрати на оплату судового збору в сумі 1383,21 грн, а також просить розглянути апеляційну скаргу без участі представника Департаменту міського господарства Одеської міської ради.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави зробити висновок, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі відмови позивача від позову передбачає, що витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 21 квітня 2021 року в справі № 199/9188/16-ц, від 07 липня 2021 року в справі № 554/4353/17).

Питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду також врегульовано частиною 5 статті 142 ЦПК України, згідно якої у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Однак, вказані у частині третій та у частині п`ятій статті 142 ЦПК України підстави відшкодування витрат на користь відповідача є різними за своєю правовою природою.

Частина п`ята статті 142 ЦПК України вказує на можливість відшкодування понесених відповідачем витрат внаслідок необґрунтованих дій позивача незалежно від підстав закриття провадження (частина перша статті 255 ЦПК України).

Частиною ж третьою статті 142 ЦПК України визначено безумовне право відповідача на відшкодування витрат лише у одному випадку, а саме при відмові позивача від позову. Дане право відповідача є обов`язковим, виникає виключно у єдиному випадку закриття провадження, а саме при відмові позивача від позову, і ніяким чином не пов`язується із наявністю чи відсутністю необґрунтованих дій позивача.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 755/3436/20, провадження № 61-20476св21.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 відмовився від позову, то на підставі вимог частини 3 статті 142 ЦПК України витрати відповідача, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню з позивача.

Враховуючи, що Департаментом міського господарства Одеської міської ради при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 1383,21 грн (а.с. 110), то з ОСОБА_1 на користь Департаменту міського господарства Одеської міської ради підлягають стягненню судові витрати на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України зі сплати судового збору у розмірі 1383,21 грн.

Керуючись ст. 49, 142, 206, 255, 373, 374 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 від позову до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Департаменту міського господарства Одеської міської ради () судові витрати у розмірі 1383,21 грн.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали - 22 жовтня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький