Провадження № 2/161/4703/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 грудня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., за участі секретаря судових засідань Лук`янчук О.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за договором найму,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що 01 листопада 2022 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) житла, відповідно до якого відповідачу в оренду була надана квартира спільного заселення АДРЕСА_1 строком на один місяць. Згідно п. 8 договору розмір орендної плати становить 2000 грн. В подальшому сторони дійшли усної домовленості про те, що в разі внесення орендної плати до 10 числа місяця, що слідує за місяцем оренди, дія договору продовжується на строки вказаний у п. 1 договору. Наймач виконував умови договору до березня 2024 року. З квітня 2024 року він припинив внесення орендної плати та комунальних платежів, мотивуючи це тривалою затримкою заробітної лати, пошуком роботи та викраденням у нього грошових коштів. Майно не повертає, продовжує користуватись квартирою.

Враховуючи наведене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.11.2024 року, позивач просить стягнути з відповідача 36760,50 грн. заборгованості за договором найму, а саме: 31177,50 грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за час неповернення майна з оренди та 5583, 23 грн. заборгованості по вартості спожитих комунальних та інших послуг, а також суму судового збору.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Представник позивача в письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом подачі відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01 листопада 2022 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір найму (оренди) житла, відповідно до якого відповідачу в тимчасове платне користування була надана квартира спільного заселення АДРЕСА_1 строком на один місяць (а.с.8-9).

Згідно п. 8 договору, розмір щомісячної орендної плати складає 2000 грн., орендна плата вноситься до 10 числа поточного місяця.

Згідно п. 9 договору, за користування житлом наймач вносить щомісячну плату в розмірі оплати комунальних та інших послуг, згідно з виставленими рахунками, до яких входять: оплата за спожиту воду, газ, електроенергію, сплата за вивезення сміття та за утримування будинку та за плату за землю.

При припиненні договору наймач зобов`язується протягом двох днів звільнити квартиру та передати її наймодавцю (п. 14 договору).

Вказане передача вказаного нерухомого майна в користування також стверджується актом прийому-передачі до договору найму житла від 01 листопада 2024 року (а.с.9).

Квартира належить позивачу на праві приватної власності (а.с.10).

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Суд зазначає, що договір засвідчений підписом відповідача (а.с.8 зворот), справжність підпису стороною не оспорювалась.

Відтак, ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами зазначеного договору, він вважається укладеним.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення п. 9 та п. 14 договору найму наймачем не сплачувались комунальні платежі, крім того, квартира не повернута наймодавцеві в строки визначені договором.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

З розрахунку долученого позивачем вбачається, що розмір подвійної плати за найм речі за час прострочення (з квітня по жовтень, листопада (з 01 по 27 число включно) становить 37177,50 грн., заборгованість за відшкодування вартості спожитих комунальних та інших послуг за березень-жовтень становить 5583,23 грн.

Суд зауважує, що розрахунки позивача здійснено відповідно до вимог законодавства та умов договору. Належних доказів на їх спростування відповідачем не надано.

З огляду на наведене, оскільки відповідач належним чином не виконав умов договору найму, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат дотримано.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 4000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 140901 від 14.09.2024 року та додатковою угодою до нього, актом наданих послуг від 05.11.2024 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 05.11.2024 року.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В цілому, зміст наведених стороною позивача послуг адвоката відповідає предмету спору, а тому визнається судом обґрунтованим.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено повністю, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 82, 89, 131, 141, 229, 247, 263, 264, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 610, 611, 625, 761 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором найму (оренди) житла від 01 листопада 2022 року у розмірі 36760 (тридцять шість тисяч сімсот шістдесят) грн. 73 коп., а саме: 31177,50 грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати за час неповернення майна з оренди та 5583,23 грн. заборгованості за відшкодування вартості спожитих комунальних та інших послуг.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору та 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 11 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк