ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/2142/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов Сергій Миколайович на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю суду, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держава Україна в особі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю суду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок бездіяльності Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду при розгляді цивільної справи № 199/7017/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Істейн», Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркт Сервіс Группе» про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування, яка полягає у недотриманні судами строків розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, передбачених ст. ст. 275,371 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, завданої йому, внаслідок порушення державою Україна його конвенційних прав при протиправній бездіяльності Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська і Дніпровського апеляційного суду щодо дотримання судової процедури по справі №199/7017/20, грошову суму в розмірі 300 000,00 грн, що обгрунтовано розраховується як арифметична сума наступного:

- 100 000,00 грн грошове відшкодування душевних страждань та емоційної пригніченості, завданих ОСОБА_1 , у зв`язку із триваючою протиправною бездіяльністю держави Україна (в особі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська і Дніпровського апеляційного суду) щодо забезпечення ефективної реалізації його конвенційного права на справедливий суд, що вчинено через недотримання зазначеними національними органами України правил судової процедури по цивільній справі №199/7017/20, розгляд якої упродовж розумного строку становить для нього підвищене соціальне значення;

- 100 000,00 грн грошове відшкодування приниження його честі та гідності, яких він зазнав у зв`язку із триваючою протиправною бездіяльністю держави Україна (в особі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська і Дніпровського апеляційного суду) щодо забезпечення ефективної реалізації його конвенційного права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі (в Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська і Дніпровському апеляційному суді), що вчинено через недотримання зазначеними національними органами України правил судової процедури по цивільній справі №199/7017/20, вирішення спору по якій має захистити його порушене право власності;

- 100 000,00 грн грошове відшкодування приниження його честі та гідності, яких він зазнав у зв`язку із протиправною бездіяльністю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська і Дніпропетровського апеляційного суду при здійсненні судових процедур по цивільній справі №199/7017/20, що порушила зобов`язання держави Україна поважати його права людини внаслідок недодержання в національних органах (в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська і Дніпровському апеляційному суді) його конвенційного права на справедливий суд та не забезпечення йому можливості отримати в національному органі (в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська і Дніпровському апеляційному суді) ефективну реалізацію його конвенційного права на ефективний засіб юридичного захисту, гарантії безумовного дотримання яких надані державою Україна у ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов Сергій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 у позовній заяві визначив по справі декілька підстав для його матеріально-правових вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які доказово підтвердженими наявних у матеріалах справи №201/11393/21 належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами. Суд взагалі не з`ясував обставини завдання позивачеві моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року підсудніть зазначеної справи визначено Запорізькому апеляційному суду.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса),зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов Сергій Миколайович, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи,через свого представника ОСОБА_2 , що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Запорізького апеляційного суду про доставку судової повістки - повідомлення про судове засідання в його електронний кабінет 05 листопада 2024 року ( а.с. 67 т. 5) до апеляційного суду не з`явився, представник, адвокат Негольшов С.М. також не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Крім того, судова повістка- повідомлення про судове засідання була також направлена ОСОБА_1 на адресу місця його проживання (реєстрації), яка зазначена в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 , яка повернулася на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с. 72-73 т. 5).

Відповідно до п.3) ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день постановлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітку про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія суддів у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Негольшова С.М.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки ОСОБА_1 та його представник, адвокат Негольшов С.М. були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу ОСОБА_1 реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у розглядуваній справі не встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням розумного строку розгляду справи №199/7017/20 в суді першої та апеляційної інстанції, не перебуває у причинному зв`язку із діями суду та суддів. За відсутності доказів постановлення районним та апеляційним судом незаконних судових рішень у справі №199/7017/20, невиправданого затягування або невжиття заходів щодо розгляду зазначеної справи судом першої та апеляційної інстанції, відсутні підстави для задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової ( матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені приписами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, може бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою повністю в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Таке законодавче регулювання не суперечить вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з приписами Конституції України рішення суду і відповідно дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя можуть оскаржуватися у передбаченому законом порядку, а не в інший суд першої інстанції, що одночасно порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом.

У Висновку № 3 Консультативної Ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що, за загальним принципом, судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою подання апеляційної чи касаційної скарги.

Законність актів правосуддя, дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У розглядуваній справі ОСОБА_1 , звертаючись до суду, зазначив, що 20 жовтня 2020 року ним до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було пред`явлено позов до Дніпровської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Істейн», Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркт Сервіс Группе» про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування. 23 жовтня 2020 року було відкрито провадження у даній справі № 199/7017/20 за правилами спрощеного позовного провадження. В порушення вимог ч. 1 ст. 275 ЦПК України, у строк до 21 грудня 2020 року справа розглянута не була, а рішення по даній справі судом було ухвалено лише 31 травня 2021 року. 08 липня 2021 року ним до Дніпровського апеляційного суду подана апеляційна скарга на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, 12 липня 2021 року Дніпровським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у даній справі, у строк до 10 вересня 2021 року апеляційний суд не розглянув його апеляційну скаргу, а розглянув лише 02 грудня 2021 року, що свідчить про порушення строків розгляду справи, передбачених ст. ст. 275, 371 ЦПК України.

Позивач вважає, що бездіяльність Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська і Дніпровського апеляційного суду щодо дотримання процедур під час розгляду цивільної справи № 199/7017/20 є протиправною та такою, що призвела до порушення державою Україна його конституційних прав і завдала йому моральної шкоди.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями по цивільній справі N 199/7017/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркт Сервіс Группе" про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування, що роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень через функцію повного доступу, наступне:

23 жовтня 2020 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цій справі відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (т. 2 а. с. 132-133).

31 травня 2021 року по справі N 199/7017/20 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркт Сервіс Группе", про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування відмовлено у повному обсязі (т. 2 а. с. 134-140).

12 липня 2021 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду по справі N 199/7017/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркт Сервіс Группе", про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2021 року. Розгляд апеляційної скарги вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (т. 2 а. с. 141-142).

02 грудня 2021 року постановою Дніпровського апеляційного суду по справі N 199/7017/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркт Сервіс Группе", про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2021 року - залишити без змін. Роз`яснено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку (т. 2 а. с. 143-147).

Відомостей про оскарження зазначеної постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року по справі N 199/7017/20 Єдиний державний реєстр судових рішень не містить.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Наявність або відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої порушенням державою розумного строку розгляду справи, а також розмір такого відшкодування суд мав би оцінювати з урахуванням критеріїв, вироблених у практиці ЄСПЛ, серед яких: юридична та фактична складність справи; поведінка сторін, а також інших учасників судового процесу; поведінка держави, її органів; важливість результату судового процесу для особи, яка скаржиться на його надмірну тривалість (див. mutatis mutandis рішення від 29 вересня 2011 року у справі «Скороход проти України» (Skorokhod v. Ukraine, заява № 47305/06, § 13), від 02 серпня 2010 року у справі «Федіна проти України» (Fedina v. Ukraine, заява № 17185/02, § 78), від 18 червня 2009 року у справі «Пилипей проти України» (Pilipey v. Ukraine, заява № 9025/03, § 29), від 11 грудня 2008 року у справі «Лошенко проти України» (Loshenko v. Ukraine, заява № 11447/04, § 36), від 13 листопада 2008 року у справі «Кушнаренко проти України» (Kushnarenko v. Ukraine, заява № 18010/04, § 19), від 21 грудня 2006 року у справі «Мороз та інші проти України» (Moroz and Others v. Ukrainе, заява № 36545/02, § 55), від 10 серпня 2006 року у справі «Кухарчук проти України» (Kukharchuk v. Ukrainе, заява № 10437/02, § 33), від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» (Smirnova v. Ukraine,заява № 36655/02, § 66) та інші).

Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи Європейський суд з прав людини (до прикладу, рішення від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції») виробив у своїй практиці декілька критеріїв: складність справи; поведінка скаржника; поведінка судових та інших державних органів; важливість предмета розгляду для заявника. Суд у своїй практиці неодноразово відзначав, що такий критерій є суб`єктивним і має трактуватися у кожному випадку залежно він певних обставин

. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2018 року (справа П/9901/137/18 (800/426/17)) висловила позицію, згідно з якою "протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи. Самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк".

Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи Європейський суд з прав людини (наприклад, рішення від 27 червня 2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції") виробив у своїй практиці кілька критеріїв, а саме: складність справи; поведінка скаржника; поведінка судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника. Суд у своїй практиці неодноразово відзначав, що такий критерій є суб`єктивним і має трактуватись у кожному випадку, залежно він певних обставин.

Таким чином, розумність строку повинна оцінюватись через призму наведених критеріїв на предмет можливості розгляду справи протягом більш або менш тривалого строку. Тому, навіть значна тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, з урахуванням певних індивідуальних обставин. Тут слід приділити особливу увагу тому, які саме причини сприяли більш тривалому розгляду справи та пропуску строків, встановлених законодавством.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2019 року у справі N 9901/120/19.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення "розумний строк" свідчить: в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" він роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є "автономним" і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

У пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 рік) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом" зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Так, рішенням від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" Європейський суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції повинна містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами чи свідоцтвами, без наявності яких Суд може відхилити вимогу.

Тож без встановлення фактичних обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів неможливо зробити висновок з приводу додержання/недодержання державою Україною вимог п. 1 ст. 6 Конвенції щодо забезпечення/незабезпечення права всіх учасників справи на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Стосовно критерію поведінки держави під час розгляду відповідної справи, то оцінка такої поведінки з боку суду, який розглядатиме справу про відшкодування шкоди, завданої порушенням державою гарантії розумного строку, має бути обмеженою та враховувати неможливість оцінювання в одній судовій справі діянь суду (судді) під час розгляду іншої справи. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 62-65), від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункти 24-26), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 21)).

Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 за захистом своїх прав у справі № 199/7017/20 звернувся до суду з позовом у жовтні 2020 року, а остаточне судове рішення по суті вирішення спору набрало законної сили 02 грудня 2021 року.

Відповідно тривалість провадження у справі № 199/7017/20 становила один рік один місяць 12 днів. У суді першої інстанції вона розглядалася 7 місяців та 9 днів, у суді апеляційної інстанції 4 місяці та 20 днів.

Надаючи оцінку загальній тривалості розгляду судами справи №199/7017/20 апеляційний суд враховує таке.

Провадження у справі № 199/7017/20 відкрито 23 жовтня 2020 року. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (т. 2 а. с. 132-133).

31 травня 2021 року по справі N 199/7017/20 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт", Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркт Сервіс Группе", про відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю органу місцевого самоврядування відмовлено у повному обсязі.

12 липня 2021 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі N 199/7017/20.

02 грудня 2021 року постановою Дніпровського апеляційного суду по справі N 199/7017/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2021 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 910/11621/16 вказано, що предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1176 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Водночас, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, якими б було беззаперечно доведено, що при її розгляді суди не вжили усіх необхідних заходів щодо розгляду ними зазначеної справи в максимально можливий стислий строк, який охоплюється поняттям "розумний строк", та при цьому безпідставно, невиправдано затягували її розгляд. Тобто позивачем не доведено, якими діями чи бездіяльністю саме відповідача Держава Україна завдано позивачу моральну шкоду, адже причини розгляду зазначеної справи впродовж згаданих вище строків, не встановлені.

На розгляд справи N 199/7017/20 більше, ніж у строки, передбачені ст. ст. 275,371 ЦПК України могли вплинути об`єктивні причини, зокрема, юридична та фактична складність справи, зважаючи на предмет та склад її учасників, необхідність витребування додаткових доказів, розгляд справи в судах двох інстанцій. Матеріали справи не містять доказів реально можливим розглянути дану справу у строки, передбачені ст. ст. 275,371 ЦПК України, але фактично цього не було здійснено.

З огляду на встановлені обставини апеляційний суд вважає, що тривалість провадження у справі N 199/7017/20 не була надмірною та не свідчить про порушення розумних строків.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська не уповноважений надавати оцінку діям суддів та судовим рішенням на предмет їх законності та обгрунтованості, оцінювати дії або бездіяльність Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду при розгляді цивільної справи N 199/7017/20, а отже і визнавати їх протиправними.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу.

За частиною першою статті 5, частинами першою, третьою статті 7, статтею 9 Закону N 1402-VIII правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України. Правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що імунітет суддів має законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine), N 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

За таких обставин, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) інакше у такому випадку будуть порушені приписи ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які вказують на те, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу (Висновок Верховного Суду в постанові від 02 вересня 2020 року у справі N 910/15758/19).

Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 05 жовтня 2021 року у справі N 757/47675/18, де зазначив, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

За відсутності доказів постановлення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровським апеляційним судом незаконних судових рішень у справі № 199/7017/20, безпідставного, невиправданого затягування або невжиття заходів щодо розгляду зазначеної справи цими судами, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не доведено, що відносно нього були вчинені неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням йому шкоди.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, надано мотивовану відповідь на усі істотні питання, які виникли при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку обгрунтовано викладену ним в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки у розглянутій справі не встановлено підстав для відшкодування шкоди, завданим порушенням розумного строку розгляду справи № 199/7017/20, не перебуває у причинному зв`язку із діями суду та суддів, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, переглянувши оскаржене судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування, оскільки суд першої інстанції, з огляду на надані учасниками справи докази, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Негольшов Сергій Миколайович - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2023 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 11 грудня 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кочеткова І.В.