Справа № 369/6435/22
Провадження № 2-п/369/113/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Херенковій К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року у цивільній справі №369/6435/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

30 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року у цивільній справі №369/6435/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свою заяву про перегляд заочного рішення заявник мотивував тим, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи, не отримував повістки про виклик до суду, та не отримував копії позовної заяви з додатками, у зв`язку з чим, відповідач не зміг висловити свою позицію.

Відповідач зазначила, що 12.09.2022 року ОСОБА_1 до Києво-Святошинського суду Київської області подала заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням закордоном за обставин яка сталася 24.02.2022 року. Заява була надіслана шляхом посилання на офіційний електронний адрес Києво-Святошинського суду Київської області. В заяві від 12.09.2022 року були викладені всі обставини які перешкоджали відповідачу належним чином взяти участь у справі згідно з цивільними процесуальним кодексом України. 10.07.2023 року відповідачем на офіційний електронний адрес суду було надіслано клопотання про врегулювання мирним шляхом. Однак, відповіді щодо рішення за клопотання про врегулювання спору мирним шляхом від позивача та суду до ОСОБА_1 не надходили. 13.09.2023 року відповідачем на офіційний електронний адрес суду було надіслана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням закордоном.

Заявник просив прийняти заяву про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення № 369/6435/22 від 18 жовтня 2023року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, в межах розгляду заяви, приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення,має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити як поважність причини неявки у судове засідання та (або) повідомлення про причини неявки, так і наявність істотного значення доказів, на які посилається відповідач, для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна одночасна наявність наведених частин зазначених умов.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з наведених підстав для скасування заочного рішення і більш того їх сукупність у заяві про перегляд заочного рішення відсутні.

Щодо відсутності поважних причин неявки в судове засідання відповідача та не отримання ним копій документів по справі наданих позивачем, су зазначає наступне.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2022 року відкрито провадження у справі без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили.

Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подала, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримала, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

12 вересня 2022 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій відповідачка повідомила, що вона перебуває поза межами України та просила про перенесення судового засідання на невизначений термін у зв`язку з воєнним станом в України .

10 липня 2023 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про мирне врегулювання спору та готовність зробити оплату через банк на розрахунковий рахунок позикодавця залишку тіла позики та проценти, які були нараховані з 10 січня 2022 року до 24 лютого 2022 року.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року постановлено викликати сторони в судове зсідання на 14 вересня 2023 року.

Виклик відповідача ОСОБА_1 здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про що в матеріалах справи міститься оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме від 28 липня 2023 року (виклик відповідача у судове засідання призначене на 14 вересня 2023 року).

Відповідачу на адресу: АДРЕСА_1 , було надіслано судові повістки про виклик до суду від 28 липня 2023 року (на засідання призначене на 14 вересня 2023 року) та від 14 вересня 2023 року (на засідання призначене на 18 жовтня 2023 року).

Крім того, як зазначає сама відповідачка нею 12 вересня 2023 року до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи (та в подальшому відкладено розгляд на іншу дату), що свідчить про обізнаність відповідача щодо наявності цивільної справи на розгляді в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

В той же час, за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Доказів поважності причин неявки відповідач не подала. Суд звертає увагу на той факт, що матеріали вказаної цивільної справи містять підтвердження про належне повідомлення відповідача про проведення судових засідань, також суд відзначає, що за рік розгляду вказаної справи відповідач жодного разу не звернулася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, що в чергове вказує на її не заінтересованості в розгляді даної справи і провокування затягування розгляду.

До того ж відповідач не звертався до суду із клопотаннями про забезпечення участі у розгляді справи в режимі відеоконференції, до суду особисто не з`являвся.

Таким чином вбачається, що відповідач систематично не з`являлася в судові засідання з метою затягування розгляду даної цивільної справи.

Отже, відповідачка ОСОБА_1 про дати засідань, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте жодного разу не з`явилася, заперечень на позов не подала, правом ознайомитися з матеріалами цивільної справи не скористалася, клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції не надала.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково, та ухвалено стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 277 945 (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн 80 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 789 (дві тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) грн 44 коп.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06 серпня 2018 року, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність, нечесність, відсутність відкритості поведінки, відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовийпроцес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Разом з тим, сторони у розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

У зв`язку з наведеним, ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань, враховуючи відсутність клопотання про участь відповідача в режимі відеоконференцїі, суд дійшов до обґрунтованого та законного висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність причин неявки в судове засідання відповідача, в заяві відсутні посилання на докази, які б мали істотне значення для справи та які б не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення, то за відсутності зазначених обставин у їх сукупності, у суду відсутні правові підстави для скасування заочного рішення. За таких обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви.

Отже, враховуючи те, що відповідачем не були надані докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи судом, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, встановлену законом обов`язковість судових рішень, сторони є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Виходячи з цього, відсутності мотивації усіх в сукупності підстав для скасування заочного рішення суду, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року у цивільній справі №369/6435/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення даної ухвали до Київського апеляційного суду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА