09.10.2024 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Салдан Ю. О.,
секретар судового засідання Віннічук В. Л.,
за участі: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Невольчука С. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на майно,
1. Стислий виклад позиції сторін
Позивака також вказувала, що за час свого життя мати не склала заповіту, після її смерті позивач прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса. Крім позивачки, є ще один спадкоємець першої черги її рідна сестра (донька спадкодавця), ОСОБА_2 , яка спадщину не прийняла, тривалий час проживає в Москві, і є громадянкою російської федерації.
Позивач стверджувала, що нотаріусом Мельником О.М., за результатами розгляду її заяви про прийняття спадщини 27.01.2024, винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за номером 5/02-31. Як підставу цього нотаріус незаконно зазначив у своїй постанові, що донька спадкодавці ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері шляхом спільної з нею реєстрації місця проживання. Вказувала, що її сестра, на час смерті матері, проживала у росії. За місцем реєстрації матері, сестра, лише була зареєстрована.
Позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат Невольчук С. П. у судовому засіданні позовну заяву підтримали з викладених у ній підстав, просили позов задовольнити.
Представник відповідача Барської міської ради у судове засідання не з`явився, жодних заяви до суду не надіслав, відзиву не подавав, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
2. Заяви (клопотання) учасників справи
Ухвалою суду від 31.07.2024, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, за клопотанням позивача було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Барську міську раду Жмеринського району Вінницької області.
3. Процесуальні дії у справі
17.06.2024 відкрито провадження у справі.
26.08.2024 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 09.10.2024.
Ухвалою суду від 09.10.2024 постановлено проводити заочний розгляд цієї справи.
4. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 17.10.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Барського районного управління юстиції Вінницької області, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 14.11.2008, за яким ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_6 , свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 12.03.2010, за яким ОСОБА_5 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_7 , свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 28.08.2013, за яким ОСОБА_3 після розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_7 .
Відповідачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , виданим повторно 17.04.2015 виконавчим комітетом Лісівської сільської ради Барського району Вінницької області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла у місті Київ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 від 28.02.2023, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 16.12.2011 за ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно за заповітом після смерті ОСОБА_9 - земельні ділянки за №113 площею 0,9680 га та площею 1,0304 га, наданих для ведення товарного сільгоспвиробництва, розташованих на території Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області.

ОСОБА_3 за життя належав житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,9680 га, кадастровий номер :01:004:0202, яка знаходиться на території Войнашівської сільської ради, Жмеринського (колишнього Барського) району, Вінницької області, вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 363312622 від 26.01.2024 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 46754003 від 02.11.2015.

Згідно з повідомленням Відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 22.03.2024, згідно додатку 3 розпорядження голови Барської райдержадміністрації від 14.06.2005 року №246 «Про затвердження протоколу розподілу земельних часток (паїв)», на території Войнашівської сільської ради ОСОБА_9 значиться у списках співвласників земельних ділянок спільної сумісної власності на землях під багаторічними насадженнями по СВАТ «Поділля» с. Міжлісся Войнашівської сільської ради під номером 113 з часткою у спільній власності 1/549, середньою площею 1,0304 га.

02.03.2023 після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини звернулися її дочка ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви до нотаріуса.

27.01.2024 приватний нотаріус Мельник О. М. видав постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У постанові нотаріус вказав, що іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину після вищевказаної особи (тобто ОСОБА_3 ) шляхом спільної реєстрації з померлою є донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому видати свідоцтво про право на спадщину одному спадкоємцю є неможливим.

Згідно з копією паспорта громадянина російської федерації, посвідченою позивачкою, який видано 24.05.2022, відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянкою російської федерації, її місце проживання зареєстровано 10.06.2022 за адресою: АДРЕСА_2 .

За даними відповіді від 17.04.2024 на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, надісланого судом на виконання вимог абзацу 2 частини 1 статті 187 ЦПК України, місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

У довідці Войнашівського старостинського округу Барської міської ради Вінницької області від 29.02.2024 № 163-16/242 та акті обстеження фактичного проживання ОСОБА_1 від 20.02.2024, вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , але фактично проживають ОСОБА_1 , та ОСОБА_12 ; ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації з 2008 року по 2024 рік.

5. Оцінка суду та застосовані судом норми права

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності наданого стороною правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Згідно із положеннями статей 15 та 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову -факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає,які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у справі, що переглядається є вимога позивачки до відповідачів ОСОБА_11 та Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на перелічене у позовній заяві майно.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення.

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

В разі відсутності правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується.

Отже, у справі, що переглядається, відповідачами мають бути ті особи, які не визнають, що позивачка має право на спадкування усього переліченого у позовній заяві майна після її смерті її матері ОСОБА_3 .

Однак позивачем не доведено того, що відповідач Барська міська рада ставить під сумнів наявність підстав переходу до позивачки права власності в порядку спадкування на вказане у позовній заяві майно чи має до майна власний інтерес на будь-якій правовій підставі.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача визначеним ним відповідачем Барською міською радою Вінницької області, є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові до вказаного відповідача.

Щодо відповідачки ОСОБА_11 , яка є належним відповідачем у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судом у цій справі, місце проживання відповідачки ОСОБА_2 на момент смерті її матері ОСОБА_3 було зареєстровано одночасно за двома адресами: по АДРЕСА_1 , де була зареєстрована її мати, а також в АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Згідно з частиною 1 статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Спадкова справа була заведена у березні 2023 року, тобто після повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, а 24.02.2023 на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ було опубліковано заяву МЗС України щодо розриву дипломатичних відносин з російською федерацією.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від № 164 від 28 лютого 2022 р. «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» обмеження щодо заборони вчинення нотаріальних дій за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, не поширюються на нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.

Отже, наразі не заборонена видача свідоцтв про право на спадщину громадянам рф і мораторій не поширюється на набуття ними права власності на об`єкти нерухомості на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази тих обставин, що нотаріус повідомив відповідачку про відкриття спадщини чи їй стало відомо про це з інших джерел. У матеріалах справи також відсутні докази про те, що відповідачка подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, хоча відповідачка могла це зробити через треті країни.

Приписами частини 3 статті 1268 ЦК України встановлено презумпцію факту прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем.

При цьому позивачем не надано достатніх доказів, що не викликали б сумніву щодо їх достовірності, на спростування цієї презумпції.

Суд враховує, що за життя ОСОБА_3 не вжила заходів для зняття з реєстрації місця проживання в с. Міжлісся своєї дочки ОСОБА_11 відповідачки у справі.

З урахуванням наведеного, суд не вважає достовірним і достатнім доказом обставини непроживання відповідачки у с. Міжлісся довідку старости Войнашівського старостинського округу від 29.02.2023 №163-16/242, яка складена на підставі акта обстеження фактичного проживання, складеного 20.02.2024, тобто майже через рік після смерті матері.

У матеріалах справи відсутні докази тих обставин, коли саме відповідачка фактично виїхала до рф на постійне місце проживання.

Клопотання про допит свідків чи витребування матеріалів спадкової справи позивач, яка отримувала фахову правничу допомогу адвоката, під час судового розгляду, не подала.

Отже, згідно із приписами частини 3 статті 1268 ЦК України відповідачка ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки позивачем не доведено тих обставин, що відповідачка не прийняла спадщину.

Таким чином, відсутні підстави для визнання права власності на вказане у позовній заяві майно виключено за позивачкою.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачка не довела, що існують перешкоди у видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на частину переліченого у позовній заяві майна, тому позов частковому задоволенню також не підлягає.

Крім того, у цій справі відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину стосувалася лише житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Про інше майно, яке вказано у позовній заяві, у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії взагалі не йдеться.

Отже, як вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2024, нотаріус не відмовляв у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки і грошові вклади, вказані у позовній заяві.

При цьому, з наданого позивачкою витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0202 було зареєстровано у державному реєстрі. Тобто нотаріус, маючи доступ до державних реєстрів, міг встановити, що до складу спадкового майна належить також і земельна ділянка.

Стосовно грошових вкладів, суд зауважує, що не надано жодних доказів, що такі вклади були в наявності на момент смерті спадкодавця і входили до спадкової маси, чого нотаріус не перевіряв, оскільки грошові вклади також не згадуються у постанові про відмову вчиненні нотаріальної дії. Свідоцтво про право на спадщину на грошові вклади датовано 2009 роком, тобто ці дані були актуальними за 14 років до смерті спадкодавця.

З наведених мотивів, оскільки позивачем не спростовано презумпції факту прийняття відповідачкою спадщини і не доведено наявності перешкод в оформленні в нотаріальному порядку свідоцтва про право власності на інше майно, ніж житловий будинок, або наявності перешкод в оформленні свідоцтва про право на спадщину на житлового будинку, у задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_11 слід також відмовити.

Отже, позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити повністю.

6. Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, то витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на майно.

Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 25.10.2024.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Барська міська рада Жмеринського району Вінницької області, ідентифікаційний код 04051017, місцезнаходження: вул. Святого Миколая 18, м. Бар, Жмеринський район Вінницька область.

Суддя Юлія САЛДАН