КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5072/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «СІТ Сек`юриті», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Білоконь Микола Вадимович, про зняття арешту на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «СІТ Сек`юриті», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Білоконь Микола Вадимович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Сенька М.Ф.,-

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом.

ОСОБА_1 просив: зняти арешт з частки в статутному капіталі ТОВ «СІТ Сек`юриті», розмір внеску до статутного фонду - 37 620 500 грн 00 коп., яка належала ОСОБА_2 ; зобов`язати приватного виконавця Білоконя М.В. внести до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про припинення публічного обтяження № 27403732 внесеного згідно документу-підстави: постанова про арешт майна боржника, серія та номер: НОМЕР_1, виданий: 16 грудня 2019 року, видавник: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Білоконь М.В., щодо об`єкту обтяження: частка в статутному капіталі ТОВ ТОВ «СІТ Сек`юриті», розмір внеску до статутного фонду - 37 620 500 грн 00 коп., яка належала ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у приватного виконавця Білоконя М.В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, боржником є ОСОБА_2 .

У рамках вказаного виконавчого провадження здійснено обтяження частки статутного капіталу ТОВ «СІТ Сек`юриті», яка належала ОСОБА_2 .

Право власності на частку статутного капіталу ТОВ «СІТ Сек`юриті» ОСОБА_2 втратив на підставі продажу частки в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2, на підставі виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києві у справі № 752/24858/18 від 19 лютого 2020 року.

02 лютого 2021 року право власності на частку статутного капіталу набув ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 лютого 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та позивачем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

ОСОБА_1 просить зняти арешт з частки в статутному капіталі ТОВ «СІТ Сек`юриті» у розмірі 67 % яка належала ОСОБА_2 , накладений в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки з 02 лютого 2021 року вказана частка належить позивачу.

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою.

ОСОБА_3 просив визнати договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СІТ Сек`юриті», розмір внеску до статутного капіталу 37 620 500 грн 00 коп., укладений 02 лютого 2021 року між ОСОБА_2 за участю приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С., зареєстрованим в реєстрі за № 281.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний договір укладено з порушенням вимог законодавства, а також прав та інтересів ОСОБА_3

ОСОБА_3 мав вищий пріоритет зареєстрованого обтяження звернення стягнення на частку ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «СІТ Сек`юриті». ОСОБА_3 неправомірно позбавлено переважного права на звернення стягнення на майно боржника.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року первісний позов задоволено частково.

Знято арешт з частки в статутному капіталі ТОВ «СІТ Сек`юриті», розмір внеску до статутного фонду - 37 620 500 грн 00 коп., яка належала ОСОБА_2 , що накладений на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Білоконя М.В. від 16 грудня 2019 року про арешт майна боржника, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 (номер обтяження: 27403732).

В іншій частині позовних вимогОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог первісного позову відмовити, вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що оскільки арешт майна порушує права позивача на вільне володіння і розпорядження ним, відтак арешт частки у статутному капіталі, яка з 02 лютого 2021 року на праві власності належить ОСОБА_1 , підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності відстав для визнання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталінедійсним, відповідно до положень ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2019 року у справі №752/24858/18 накладено арешт на частку в розмірі 67 % у статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті», номінальною вартістю 37 620 500 грн 00 коп., яка належала ОСОБА_2

08 травня 2019 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про арешт № 26614722.

05 лютого 2020 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 752/24858/18 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Паритет Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 137/13 від 27 грудня 2013 року у розмірі 107760 166 грн 00 коп.

19 лютого 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва видано наказ за № 752/24858/18.

16 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

В межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на частку, що належала ОСОБА_2 , яку в подальшому реалізовано.

Відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті» від 02 лютого 2021 року та акту приймання-передачі частки від 02 лютого 2021 року право власності на частку набув ОСОБА_1 .

У п. 1.3. вказаного договору зазначено, що відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження щодо рухомого майна боржника ОСОБА_4 зареєстроване в межах справи № 752/24858/18 (а саме обтяження № 26614722 від 08 травня 2019 року на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/24858/18 від 08 лютого 2019 року) має вищий пріоритет над іншими обтяженнями стосовно цього ж майна.

Так, 20 січня 2020 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 13 грудня 2019 року щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , зареєстровано обтяження на частку в статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті», яка належала ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовну заяву ОСОБА_1 зазначав, що арешт частки у статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті» підлягає скасуванню, оскільки право власності на вказану частку набув позивач, реалізувавши своє переважне право на придбання як діючий учасник товариства.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, ОСОБА_3 зазначив, щообтяження щодо частки в статутному капіталі товариства на користь ОСОБА_3 зареєстровано раніше, ніж на користь ОСОБА_1 . Враховуючи ст. ст. 11, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ОСОБА_3 має вищий пріоритет зареєстрованого обтяження звернення стягнення на частку ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з вимогами ст. ст. 202, 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно; вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна. Звернення стягнення на предмет обтяження - вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

Згідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

За ст. 41 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу (особи) з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають із змісту публічного обтяження. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п`яти днів із дня його припинення. Обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу. Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов`язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження.

Частиною 3 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Так, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 лютого 2019 року у справі № 752/24858/18 накладено арешт на частку в розмірі 67 % у статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті», номінальною вартістю 37 620 500 грн 00 коп., яка належала ОСОБА_2

08 травня 2019 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про арешт № 26614722.

Встановлено, що 20 січня 2020 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 13 грудня 2019 року щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , зареєстровано обтяження на частку в статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті», яка належала ОСОБА_2 .

Відтак, саме арешт, накладений відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва у справі за № 752/24858/18 мав вищий пріоритет перед обтяженням, зареєстрованим 20 січня 2020 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції щодо вимог первісного позову ОСОБА_1 правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 мав вищий пріоритет зареєстрованого обтяження на частку в статутному капіталі, колегія суддів оцінює критично, оскільки арешт, накладений ухвалою Голосіївського районного суду, здійснено на 7 місяців раніше, ніж арешт в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Так, враховуючи відсутність у ОСОБА_3 переважного права на реалізацію частки в статутному капіталі, відтак, вимога апелянта щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним є необґрунтованою та не доведеною.

Обгрунтовуючи зустрічні позовні вимог ОСОБА_3 посилався на ч. ч. 3, 4 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Враховуючи вищевикладене, допускається визнання договору недійсним, якщо такий договір вчинений особою з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, тобто вчинений на шкоду інтересам кредитора чи кредиторів (фраудаторні правочини).

Так, колегією суддів встановлено, що спірний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі укладено в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Сіт Сек`юриті» від 02 лютого 2021 рокуукладено із дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 02 лютого 2021 року є недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 17 березня 2023 року ухваленоз додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко