КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1814/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Белоконної І.В. у м. Київ у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В лютому 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути на свою користь з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» майнову шкоду, спричинену внаслідок ДТП, в розмірі 51797,24 грн. в рахунок здійснення страхового відшкодування, з ОСОБА_1 майнову шкоду, спричинену внаслідок ДТП, в розмірі 19001,57 грн. як різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням, виплата якого покладається на страховика, моральну шкоду в розмірі 25000 грн., стягнути з відповідачів солідарно на свою користь судові витрати.

Позов мотивувала тим, що 06 серпня 2021 року о 09:40 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ-3302, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Богуслав по вул. Кошиця, навпроти будинку № 12 в порушення вимог п. 10.9 ПДР, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21 визнано ОСОБА_1 винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» згідно полісу обов`язкового страхування № АР0886433 від 20 жовтня 2020 року. Відповіддю МТСБУ повідомлено, що за даним договором страхування наявна інформація про вимогу потерпілої особи внаслідок ДТП, що сталася 06 серпня 2021 року, але інформація про виплату страхового відшкодування відсутня. 06 серпня 2021 року на електронну адресу страховика надіслано заяву з проханням провести незалежну експертизу та додано комплект необхідних документів, яка була прийнята та зареєстрована страховиком. 23 листопада 2021 року позивачем надіслано страховику заяву про страхове відшкодування разом з копією постанови в справі № 358/908/21, банківські реквізити та рахунок ТОВ «ВІДІ-Санрайз» від 18 серпня 2021 року. Станом на дату подання позову страховиком не було надано відповідь на звернення та вимоги про виплату страхового відшкодування залишені без задоволення.

Відомо, що страховик ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» позбавлений членства в МТСБУ з 02 серпня 2021 року, проте не перебуває в процесі ліквідації та/або визнання банкрутом.

Згідно звіту № 37327 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту від 11 січня 2024 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 51797,24 грн., яка підлягає стягненню зі страхової компанії, тоді як вартість відновлювального ремонту 70798,81 грн., і різниця в розмірі 19001,57 грн. має бути відшкодована винуватцем ДТП ОСОБА_1

Вказувала, що протиправна поведінка ОСОБА_1 спричинила їй моральні та душевні страждання у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і рівня життя, позивач втратила можливість безперешкодно використовувати належний їй транспортний засіб. Пошкодження автомобіля призвело до перешкод під час того, як позивач разом із своєю родиною та малолітнім онуком, рятуючись від агресії рф, в лютому 2022 року намагалася виїхати з території України, і відсутність відремонтованого особистого транспортного засобу вплинуло як на фізичний, так і на емоційний стан позивача. Виходячи з міркувань розумності та справедливості, розмір завданої моральної шкоди у грошовому розмірі вона оцінює у 25000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року позов частково задоволено, стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 51797,24 грн., судовий збір 605,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 19001,57 грн., моральну шкоду в розмірі 7000 грн., судовий збір 605,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., в решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, необґрунтовану відмову у прийнятті доказів, неправильне їх дослідження та оцінку, неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заперечував проти доказів, використаних судом першої інстанції, вказуючи, що 20 лютого 2024 року звернувся до суду з повідомленням про відсутність матеріалів у електронній справі, але його звернення судом першої інстанції залишено без розгляду.

28 березня 2024 року подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, але судом першої інстанції клопотання не розглянуто та ухвала не постановлена.

Судом не забезпечено йому доступ до повного об`єму матеріалів справи, незважаючи на його неодноразові звернення та клопотання. Судом не задоволено клопотання про проведення судової автотехнічної експертизи. Судом не прийнято до уваги пояснення та обґрунтування відзиву.

Вказував, що згідно правових висновків Верховного Суду в постановах від 04 грудня 2019 року в справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року в справі № 910/6091/19, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, і судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства. Помилково посилаючись на наявність порушеного права у спірних правовідносинах, позивач не був учасником ДТП як водій автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , а тому відсутнє порушення прав та законних інтересів позивача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Щодо визначення територіальної підсудності, просив скерувати розгляд справи за його місцем реєстрації, а саме до Богуславського районного суду Київської області.

Повідомляв, що в постанові Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21 зазначено, що 06 серпня 2021 року о 09:40 дії водія ОСОБА_3 призвели до порушень ПДР, а саме зупинки і в подальшому стоянки на перехресті транспортного засобу автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушено п.п. ґ п. 15.9 ПДР. Враховуючи вищевикладене, першочергове порушення ПДР водієм ОСОБА_3 призвело до зіткнення транспортних засобів на перехресті доріг та створення перешкод в русі на проїжджій частині.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди, вказував, що позивач посилається на звіт № 37327 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, від 11 січня 2024 року, однак проведення позивачем оцінки суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В позовній заяві не вказано і не конкретизовано, які саме механічні пошкодження отримав автомобіль внаслідок нібито винних дій відповідача. В порушення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ і ФДМУ № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, відповідача не запрошували і не повідомляли жодними засобами зв`язку про дату, місце та час проведення огляду автомобіля на предмет фіксації його пошкоджень.

Звертав увагу на наявність помилок в протоколі № 28278 огляду КТЗ від 06 серпня 2021 року, у якому не зазначений обсяг та характер пошкоджень транспортного засобу, що є порушенням п. 5.5. (г) Методики, не зазначено жодних об`єктивних причин та необхідності заміни пошкоджених деталей. Протокол не підписано власником та відповідачами тощо.

Також наявні помилки у фототаблицях, що є додатками до звіту: не зафіксовано обсяг та характер пошкоджень транспортного засобу, деталі не містять на собі слідів конструктивних пошкоджень, а отже підлягали відновлювальному ремонту, а не із заміною на нові. В матеріалах справи відсутній оригінал звіту, а ксерокопію цього звіту відповідач ставить під сумнів. У звіті оцінювач вдався до припущень, а не до інформаційних джерел. Звіт має рекомендаційний, а не обов`язковий характер, в ньому не зазначено питання, які ставилися перед оцінювачем.

В розділі ІІІ звіту в порушення п. 7.4 Методики, оцінювачем не обґрунтовано застосування коефіцієнту ринку регіону 1,00, що має своїм наслідком необґрунтоване збільшення ринкової ціни КТЗ.

У позові зазначено, що ДТП мало місце 06 серпня 2021 року, а візуальний огляд транспортного засобу та дата розрахунку проводилися тільки 11 січня 2024 року. Отже, як випливає з матеріалів справи, фактично огляд автомобіля проводився через три роки після ДТП, що впливає на вартість відновлювального ремонту та на вартість оригінальних запасних частин, оскільки вартість останніх напряму залежить від курсу іноземної валюти. В матеріалах справи немає належних і допустимих доказів, де автомобіль всі ці три роки знаходився і в кого перебував, так само невідомо, чи цей автомобіль не міг отримати за три роки якісь ще додаткові пошкодження з незалежних від ОСОБА_1 обставин.

При ідентифікації транспортного засобу оцінювач зазначив різні модифікації та оснащення моделі транспортного засобу. Однак правильний вибір такої модифікації впливає на відповідних коефіцієнт зносу. Ремонтні операції оцінщиком з фарбування приймалися на основі даних системи AZT, проте такі дії оцінювача суперечать п. 8.5.3 п. 8.5 Методики, відповідно до якого визначення необхідних ремонтних операцій, а також трудомісткості ремонту приймається на підставі нормативних документів виробника КТЗ.

Зазначав, що звіт та матеріали про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ від 11 січня 2024 року, є сумнівним та необ`єктивним, зважаючи на вказані недоліки, неповноту, неправильність виконання та невідповідність застосованих процедур оцінки вимогам нормативно-правових актів з оцінки та допущених помилок і порушень.

До позовної заяви та доданих до неї матеріалів не додано квитанцій та актів виконаних реальних витрат (робіт) з належним чином оформленим рахунком-фактурою, а саме з підписом та печаткою не оплату. Позивачем не надано документів, що підтверджують проведення ремонту автомобіля на СТО, що є платником ПДВ, а тому включення розміру ПДВ є безпідставним.

Щодо моральної шкоди, вказував, що протиправна поведінка стосується першочергового порушення ПДР водієм ОСОБА_3 , що призвело до зіткнення транспортних засобів на перехресті доріг та створення перешкод в русі на проїжджій частині.

Позивач також вимагала у заяві про страхове відшкодування моральну шкоду в розмірі 5 мінімальних заробітних плат у страхової компанії, тому вважав, що їй необхідно визначитись щодо одного відповідача.

Спростовував доводи позивача, що вона не могла користуватись транспортним засобом, оскільки характер та рівень зіткнення транспортних засобів не вплинув на подальшу його технічну експлуатацію. Після ДТП водій ОСОБА_3 безперешкодно сіла за кермо і вирушила на ньому за 120 км. з м. Богуслав до м. Києва. Транспортний засіб активно використовувався для поїздок, про що свідчать надані водієм ОСОБА_3 свідчення та фіскальні чеки на придбання пального для автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 . Також факт безперешкодного використання автомобіля підтверджується матеріалами, доданими до позову, а саме пересування його між різними локаціями, які зазначені в протоколі від 18 серпня 2021 року огляду КТЗ, в ремонтній калькуляції № 37327 від 11 січня 2024 року ТОВ «ВІДІ-Санрайз» 28 грудня 2023 року для дефектування та отримання наряду-замовлення для ОСОБА_3 .

Щодо евакуації за межі території України, у позивача була можливість скористатися евакуаційними потягами компанії «Укрзалізниця», що ОСОБА_1 і зробив для своїх дітей та дружини.

Вказував, що з матеріалів справи вбачається, що власник даним транспортним засобом не користується, оскільки немає посвідчення водія та навиків володіння, натомість водій ОСОБА_3 у поясненнях власноручно зазначила, що має у власності автомобіль Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 .

Зазначав, що матеріали справи не містять доказів, які б могли свідчити про те, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди та її розмір становить 25000 грн. Також позивачем у позові не зазначено, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди.

Позивачем не було надіслано жодної письмової вимоги в рамках досудового врегулювання спору.

Вважав, що враховуючи незначний характер пошкоджень автомобіля, не могло бути серйозних труднощів, які б призвели до втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків чи істотного порушення звичного способу життя, в зв`язку чим розмір моральної шкоди є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Наголошував, що закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи, а права позивача порушено не було. Крім цього, позивачем не доведено належними доказами протиправність діянь саме ОСОБА_1 , наявність причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача, не надано суду належних доказів, що саме внаслідок дій ОСОБА_1 позивачу було заподіяно моральну шкоду, що унеможливлює задоволення позову в цій частині.

Посилався на ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено випадки, за якими здійснюється відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, і що таких випадків не встановлено.

Зазначав, що позивачем не надано пояснень щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вважав, що співрозмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і справедливості, є зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу до 1000 грн.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснювала, що матеріали справи містять інформацію про отримання ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку копії позовної заяви з додатками, примірник якої було йому направлено судом першої інстанції. З тексту відзиву на позовну заяву, поданого ОСОБА_1 , вбачається, що він ознайомлений зі справою та доказами, які позивач долучала до своїх позовних вимог. Заперечуючи проти позову, апелянт надавав оцінку доданих до заяви документів, коментував їх та зазначав їх реквізити.

Зауважувала, що провадження в справі було відкрито ще 15 лютого 2024 року, однак ОСОБА_1 про те, що нібито не ознайомлений в повному обсязі з матеріалами справи, заявив лише в судовому засіданні 26 червня 2024 року після подання відзиву на позовну заяву та пояснень на відповідь на відзив, і така поведінка може свідчити про його недобросовісність та намагання ввести суд та інших учасників справи в оману.

Повідомляла, що ОСОБА_1 не подавалося ані клопотання в письмовому вигляді з проханням призначити в справі автотехнічну експертизу з обґрунтуванням такої необхідності, ані подавався висновок експерта, виготовлений поза межами судової справи. У розгляді усної заяви відповідача під час розгляду справи по суті в судовому засіданні, яке відбувалось 26 червня 2024 року, було правомірно відмовлено судом, оскільки питання призначення експертизи вирішується на стадії підготовчого засідання, а у випадку розгляду справи за правилами спрощеного провадження - до початку першого засідання.

Щодо аргументів відповідача про відсутність порушеного права ОСОБА_2 , вказувала, що є власником транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 і саме вона має право на відшкодування збитків, які були завдані її майну внаслідок неправомірних дій відповідача.

Щодо зауважень відповідача на звіт про оцінку вартості матеріального збитку, вказувала, що звіт виготовлений кваліфікованим оцінювачем, який має вищу профільну освіту, кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів, копії документів, що підтверджують кваліфікацію та повноваження, додавались до позову. Таким чином, відсутні підстави вважати такий звіт неналежним чи недопустимим доказом. ОСОБА_1 не спростовано результати проведення оцінки матеріального збитку, а всі його зауваження є необґрунтованими та неконкретизованими.

Наголошувала, що огляд транспортного засобу проводився одразу після скоєння ДТП 18 серпня 2021 року, про що зазначено в тексті звіту про визначення вартості матеріального збитку, і такий огляд проводився за ініціативи страховика винуватця ДТП - ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». В подальшому втрата страховиком членства в МТСБУ призвела до того, що страховик перестав виходити на зв`язок з позивачем та вчиняти будь-які дії, пов`язані з виготовленням звіту про вартість матеріального збитку та виплатою потерпілій страхового відшкодування. Наявний в матеріалах справи звіт був замовлений за кошти ОСОБА_2 .

Щодо доводів ОСОБА_1 про підвищення ціни на запчастини, необхідні для ремонту автомобіля, зауважувала, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання свого обов`язку по відшкодування завданих під час ДТП збитків одразу після скоєння ДТП, а також в 2021 - 2023 роках за цінами, які, на його думку, були меншими, аніж на дату звернення позивача щодо виготовлення звіту про вартість матеріального збитку. В свою чергу, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом свого порушеного права в межах строків позовної давності, тому збільшення вартості запчастин не може бути підставою для відмови в позові.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача. відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки 06 серпня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода, винним в якій визнано відповідача ОСОБА_1 , в результаті ДТП було завдано механічні пошкодження транспортного засобу, належного позивачу, згідно звіту № 37327 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспорту від 11 січня 2024 року, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження на дату оцінки з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 51 797,24 грн., яка підлягає стягненню зі страхової компанії винуватця ДТП - відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», а різниця між вартістю відновлювального ремонту - 70 798,81 грн. та розміром належного до виплати страхового відшкодування, що становить 19001,57 грн., підлягає стягненню з винної у ДТП особи ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд убачав справедливим та розумним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачем моральними стражданнями внаслідок пошкодження її автомобіля відповідачем ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 21 - 22 т. 1).

Згідно результатів запиту до централізованої бази даних МТСБУ, станом на 06 серпня 2021 року поліс № АР886433, яким забезпечено транспортний засіб ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 з лімітом відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130000 грн., виданий ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», був чинним, страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 02 серпня 2021 року (а. с. 24 т. 1).

Листом від 23 листопада 2023 року МТСБУ на адвокатський запит повідомило, що МТСБУ наразі не має правових підстав для повернення залишків коштів гарантійних внесків з Фонду захисту потерпілих шляхом врегулювання страхових випадків, оскільки стосовно ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» здійснюється процедура ліквідації (а. с. 65 т. 1).

Станом на 15 лютого 2024 року, згідно запиту суду, ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» перебувало в стані припинення (а. с. 69 т. 1).

06 серпня 2021 року водій автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 звернулася до генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 06 серпня 2021 року о 09:40 по вул. Кошиця, 12 у м. Богуслав Київської області за участі ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 25 - 26, 32 т. 1); електронним листом від 11 серпня 2021 року ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» підтвердило отримання заяви (а. с. 33 т. 1).

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21 визнано ОСОБА_1 винним в тому, що 06 серпня 2021 року о 09:40 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ-3302 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Богуслав по вул. Кошиця, навпроти будинку № 12, в порушення вимог п. 10.9 ПДР, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а. с. 27 - 30 т. 1).

22 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася до генерального директора ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просила відшкодувати витрати, пов`язані з пошкодженням її майна автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 58847,40 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, здійснивши виплату на рахунок в ПриватБанку (а. с. 31 т. 1).

11 січня 2024 року ТОВ «Експертна компанія «Фаворит Ассистанс» за замовленням ОСОБА_2 складено звіт № 37327 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки 06 серпня 2021 року, згідно якого, визначення об`єму відновлювальних робіт, необхідних для цього запчастин та матеріалів проводилось на підставі результатів огляду КТЗ від 18 серпня 2021 року в присутності власника ОСОБА_2 . У сертифікаті якості оцінки до звіту зазначено, що звіт підготовлено для подання його замовником до суду, оцінювач обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (а. с. 53 т. 1). Визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 в поточних цінах, визначена за витратним підходом, складає 70798,81 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 станом на 11 січня 2024 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування втрати товарної вартості, 51797,24 грн. (а. с. 40 - 52 т. 1).

Додатком до звіту від 11 січня 2024 року № 37327 є протокол № 28278 огляду КТЗ від 18 серпня 2021 року, проведеного в присутності довіреної особи власника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (а. с. 54 - 55 т. 1), ремонтна калькуляція (56 - 60 т. 1), фототаблиця (62 - 70 т. 1), витяг з електронної версії «Бюлетеня автотоварознавця» за серпень 2021 року (а. с. 71 т. 1).

28 грудня 2023 року ТОВ «ВІДІ-Санрайз» виставлено попередній рахунок на ім`я ОСОБА_3 за товари, роботи, послуги згідно наряду-замовлення, автомобіль Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого вартість запасних частин та проведення ремонтно-відновлювальних робіт становить 93402,20 грн., у тому числі ПДВ 15567,03 грн. (а. с. 74 - 75 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина відповідача ОСОБА_1 в даній справі підтверджується постановою Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21.

Апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що в постанові Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21 зазначено, що 06 серпня 2021 року о 09:40 дії водія ОСОБА_3 призвели до порушень ПДР, а саме зупинки і в подальшому стоянки на перехресті транспортного засобу автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушено п.п. ґ п. 15.9 ПДР, і враховуючи вищевикладене, першочергове порушення ПДР водієм ОСОБА_3 призвело до зіткнення транспортних засобів на перехресті доріг та створення перешкод в русі на проїжджій частині.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем у даному випадку перекручується зміст постанови Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21, у якій суд виснував, що дане порушення водієм ОСОБА_3 п.п. ґ п. 15.9 ПДР не перебуває у прямому причинному зв`язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та встановив вину саме водія ОСОБА_1 , який порушив вимоги п. п. 10.1 та 10.9 ПДР, а саме здійснюючи маневрування заднім ходом та змінюючи напрямок руху допустив зіткнення із припаркованим автомобілем.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що заявлені до нього вимоги є безпідставними та мають бути заявлені до належного відповідача.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що позивач не була учасником даної дорожньо-транспортної пригоди як водій автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 чи в якості пасажира, а тому її права та законні інтереси не порушені, з огляду на те, що судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , який було пошкоджено у дорожньо-транспортній пригоді 06 серпня 2021 року внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 , що встановлено постановою Богуславського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року в справі № 358/908/21, яка набрала законної сили.

Таким чином, позивачу ОСОБА_2 завдано збитки в зв`язку з пошкодженням належного їй майна, і шкода, завдана майну ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1166 ЦК України підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, якою в даному випадку є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулася до страхової компанії відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» з заявою про виплату страхового відшкодування 22 листопада 2021 року, і на станом на час укладення нею з ТОВ ЕК «Фаворит-Ассистанс» договору від 15 грудня 2023 року про проведення оцінки майна 90-денний строк для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у його здійсненні вочевидь вже минув, у ОСОБА_2 були всі передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для самостійного обрання експерта для визначення розміру шкоди.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що проведення позивачем оцінки суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наданий позивачем звіт складено у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями.

Апеляційний суд зауважує, що звіт оцінювача про розмір завданих збитків завданих власнику в разі пошкодження КТЗ є належним засобом доказування (правові висновки з приводу цього викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц, постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року в справі № 461/2217/19). При цьому клопотання про проведення експертизи відповідачем в порядку і строки, передбачені ст. 83 ЦПК України, разом із відзивом на позовну заяву, не заявлялося, не поданий і власний висновок експерта на спростування доказу позивача.

Доводи апеляційної скарги, що судом не задоволено клопотання ОСОБА_1 про проведення судової автотехнічної експертизи, відхиляються як безпідставні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідне клопотання було заявлено ОСОБА_1 лише під час розгляду справи по суті в судовому засіданні 26 червня 2024 року, а тому правомірно було залишено судом першої інстанції без задоволення в зв`язку з порушенням процесуальних строків, передбачених ст. 83 ЦПК України.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тобто, відсутність фактично понесених збитків у вигляді виконаного відновлювального ремонту не є підставою для відмови у відшкодуванні збитків, оскільки для відновлення свого порушеного права потерпілий мусить їх зробити.

Отже, звіт від 11 січня 2024 року № 37327 вважається достатнім доказом збитків (витрат позивача, які вона мусить зробити) для відновлення свого порушеного права внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє необгрунтовані доводи апеляційної скарги, що до позовної заяви та доданих до неї матеріалів не додано квитанцій та актів виконаних реальних витрат (робіт) з належним чином оформленим рахунком-фактурою, а саме з підписом та печаткою на оплату.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що у порушення п. 5.2 Методики його не запрошували та не повідомляли жодними засобами зв`язку про дату, місце та час проведення огляду автомобіля на предмет фіксації його пошкоджень, з огляду на положення п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, згідно якого виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження у разі потреби, тобто обов`язкового виклику заінтересованих осіб вимогами Методики № 142/5/2092 не передбачено.

Доводи апеляційної скарги, що в протоколі огляду КТЗ від 06 серпня 2021 року не зазначений обсяг, характер пошкоджень транспортних засобів, що є порушенням п. 5.5 (г) Методики № 142/5/2092, спростовуються змістом вказаного протоколу огляду КТЗ від 06 серпня 2021 року, в якому зазначено такі пошкодження: крило переднє праве - деформоване, має заломи металу на ребрах жорсткості приблизно на 50 %, розширювач крила переднього правого - пошкоджена структурна поверхня, корпус дзеркала заднього виду праве - пошкоджене лакофарбове покриття, двері передні праві - деформовані мають залом металу більше 50 %, двері задні праві - мають пошкоджене лакофарбове покриття та деформацію приблизно 5 х 5 см., петля передніх правих дверей - деформована (а. с. 54 - 55 т. 1). Крім того, протокол огляду підписано уповноваженою особою власника автомобіля - водієм ОСОБА_3 , що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги щодо відсутності підпису власника транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги, що на фототаблицях, які є додатками до звіту, не зафіксовано обсяг та характер пошкоджень транспортного засобу, деталі не містять на собі слідів конструктивних пошкоджень, а отже підлягали відновлювальному ремонту, зводяться до суб`єктивної оцінки доказу відповідачем, який не є спеціалістом у відповідній технічній галузі та не має спеціальних знань, ґрунтуються на припущеннях та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутній оригінал звіту, а ксерокопію даного звіту відповідач ставить під сумнів, з огляду на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 не заявлялося клопотань про витребування у позивача оригіналу звіту від 11 січня 2024 року № 37327, посилаючись на сумнів щодо відповідності поданої копії оригіналу, і в апеляційній скарзі такого клопотання відповідачем також не заявлено.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що в розділі ІІІ Звіту, в порушення п. 7.4 Методики, оцінювачем не обґрунтовано застосування коефіцієнту ринку регіону 1,00, що має своїм наслідком збільшення ринкової ціни КТЗ, з огляду на те, що згідно п. 7.4 Методики коефіцієнт ринку регіону, який враховує відмінність поточних цін продажу та пропозиції до продажу у відповідному регіоні від цін з довідкової літератури. Значення коефіцієнта ринку регіону приймається рівним 1,0. Це значення може змінюватись відповідно до даних таблиці 3.2 додатка 1 до цієї Методики. Значення, відмінні від 1,0, мають бути обґрунтовані.

Враховуючи, що згідно п. 7.4 Методики обґрунтуванню підлягає саме значення, відмінне від 1.0, яке і було застосовано у Звіті від 11 січня 2024 року № 37327, а тому не потребувало окремого обґрунтування, доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі не узгоджуються з наведеними вимогами норм матеріального права та відхиляються апеляційним судом.

Є помилковими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що візуальний огляд транспортного засобу та дата розрахунку проведені тільки 11 січня 2024 року, і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказами відносно того, де транспортний засіб знаходився три роки після ДТП і в кого перебував, а також, що автомобіль не міг отримати за три роки якісь додаткові пошкодження з незалежних від ОСОБА_1 обставин, зважаючи на те, що огляд транспортного засобу проводився одразу після скоєння ДТП 18 серпня 2021 року, про що зазначено в тексті звіту про визначення вартості матеріального збитку та підтверджується протоколом огляду КТЗ від 18 серпня 2021 року за участі представника суб`єкта оціночної діяльності та власника автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 .

Щодо заперечень відповідача в апеляційній скарзі, що проведення оцінки майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 через три роки після дорожньо-транспортної пригоди, впливає на вартість відновлювального ремонту та на вартість оригінальних запасних частин, оскільки вартість останніх напряму залежить від курсу іноземної валюти, апеляційний суд враховує та погоджується з доводами позивача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 не виконав своєчасно свого обов`язку по відшкодуванню завданих під час ДТП збитків одразу після скоєння ДТП, а також в 2021 - 2023 роках за цінами, які, на його думку, були меншими, аніж на дату звернення позивача щодо виготовлення звіту про вартість матеріального збитку, і в свою чергу, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом свого порушеного права в межах строків позовної давності, тому збільшення вартості запчастин не може бути підставою для відмови в позові.

Доводи апеляційної скарги, що при ідентифікації транспортного засобу оцінювач зазначив різні модифікації та оснащення моделі транспортного засобу, однак правильний вибір такої модифікації впливає на відповідний коефіцієнт зносу; що ремонтні операції оцінщиком з фарбування приймалися на основі даних системи AZT, проте такі дії оцінювача суперечать п. 8.5.3 п. 8.5 Методики, відповідно до якого визначення необхідних ремонтних операцій, а також трудомісткості ремонту приймається на підставі нормативних документів виробника КТЗ, не ґрунтуються на мотивувальній частині Звіту від 11 січня 2024 року № 37327, є суб`єктивними припущеннями відповідача, який не має відповідних спеціальних знань у технічній галузі оцінки колісних транспортних засобів та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Оскільки відповідачем не спростовано розміру шкоди, встановленої у звіті від 11 січня 2024 року № 37327, апеляційний суд не приймає безпідставних доводів ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що вказаний звіт є сумнівним та необ`єктивним, зважаючи на вказані недоліки, неповноту, неправильність виконання та невідповідність застосованих процедур оцінки вимогам нормативно-правових актів з оцінки та допущених помилок і порушень. Доводи відповідача в цій частині зводяться лише до нічим не підтверджених сумнівів.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що в позовній заяві не вказано і не конкретизовано, які саме механічні пошкодження отримав автомобіль внаслідок нібито винних дій відповідача, з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, однак ступінь деталізації таких обґрунтувань, зокрема, детальне зазначення отриманих механічних пошкоджень у ДТП транспортним засобом, вимогами чинного процесуального законодавства не регламентується. При цьому на виконання п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ОСОБА_2 у позові зазначено, що розмір завданого їй матеріального збитку підтверджується звітом № 37327 від 11 січня 2024 року про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, і в звіті № 37327 від 11 січня 2024 року, доданому до матеріалів справи, а також у протоколі огляду від 18 серпня 2021 року, такі пошкодження зазначаються.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МСТБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

В постанові від 22 квітня 2021 року в справі № 759/7787/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, стягнення з відповідача ОСОБА_1 як винної особи різниці між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу 70798,81 грн., та сумою стягнутого зі страхової компанії винної особи ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» страхового відшкодування 51797,24 грн. з врахуванням зносу, що становить 19001,57 грн., відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди без урахування суми податку на додану вартість, яка була стягнута з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» в межах суми страхового відшкодування 51797,24 грн., яка визначена суб`єктом оціночної діяльності з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування втрати товарної вартості, та відхиляє необгрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано документів, що підтверджують проведення ремонту автомобіля на СТО, що є платником ПДВ, а тому включення розміру ПДВ є безпідставним.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн. у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, що потягло тривалу зміну усталеного способу і рівня життя.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) викладено правовий висновок, згідно якого, по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі жодним чином не спростовується визначений судом першої інстанції розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди, а заперечується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди взагалі в зв`язку з її недоведеністю.

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, які позивач зазнала внаслідок пошкодження її майна, суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, 7000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, з огляду на те, що метою відшкодування моральної шкоди є компенсація у грошовому виразі потерпілій особі завданих їй фізичних чи душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав, і що пошкодження майна прямо віднесено п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України до однієї з можливих причин душевних страждань його власника.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивач у заяві про виплату страхового відшкодування вимагала також від страхової компанії сплати моральної шкоди в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, з огляду на те, що суд вирішує спір в межах позовних вимог, і в межах даного позову будь-яких вимог про відшкодування моральної шкоди до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» ОСОБА_2 не заявляла.

Є необґрунтованими, оскільки не поширюються на правовідносини між потерпілою особою та особою, винною в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, посилання відповідача в апеляційній скарзі на вимоги п. 26-1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, і що в даній справі таких обставин не встановлено.

Підстав для зменшення вказаного розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить і апеляційний суд їх не вбачає, оскільки не можуть вважатися такими підставами посилання відповідача на незначний обсяг пошкоджень автомобіля, що надавало фактичну змогу ним користуватися, відсутність у позивача власних водійських прав та можливість користуватися також громадським транспортом.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити їх повністю або частково.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження своїх вимог про стягнення витрат на правничу допомогу стороною позивача надано досліджений судом першої інстанції акт №1 приймання-передачі наданих послуг до договору № 05-12/1 про надання правничої (правової) допомоги від 05 грудня 2023 року, відповідно до якого загальна вартість процесуального супроводу адвоката позивача склала 26000 грн.

Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд першої інстанції виходив із наявності у адвоката позивача повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Суд першої інстанції вірно визначився з тим, що заявлені позивачем витрати у сумі 26000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим нею часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, беручи до уваги ціну позову, а також те, що стягнення витрат на правову допомогу адвоката з відповідачів становить надмірний тягар для них, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а також виходячи з того, що позов задоволено частково, а не у повному обсязі, суд дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що позивачем не надано пояснень щодо стягнення витрат на правничу допомогу, і що співрозмірним розміром правничої допомоги, з урахуванням складності даної справи, реального часу надання правничої допомоги та обсягу необхідної до виконання роботи, беручи до уваги принципи пропорційності, розумності і справедливості, є 1000 грн., є необґрунтованими, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції в цій частині, яким вже було зменшено розмір витрат на правничу допомогу, та відхиляються апеляційним судом.

Відповідачем в апеляційній скарзі викладено власну суб`єктивну оцінку щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, однак не доведено, що розмір адвокатських витрат, з урахуванням його зменшення судом першої інстанції з 26000 грн. до 7000 грн., є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що в справі, яка переглядається, адвокатом фактично надано послуги правничої допомоги у вигляді складання позовної заяви, відповіді на відзив на позовну заяву, участі в судовому засіданні, і що такі послуги підлягають оплаті позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не забезпечено відповідачу доступ до повного об`єму матеріалів справи, незважаючи на його неодноразові звернення та клопотання, не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Так, згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими матеріалами 15 березня 2024 року (а. с. 81 т. 1), 29 березня 2024 року через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву (а. с. 101 - 163 т. 1), в якому відповідач оцінює докази, надані позивачем, коментує та заперечує їх із зазначенням реквізитів відповідних документів, що вочевидь свідчить про надання судом ОСОБА_1 доступу до всіх матеріалів справи.

Апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не задоволено його клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, з огляду на наявність в матеріалах справи протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 3054588 від 26 червня 2014 року, яке проводилось за участі представника позивача ОСОБА_4 в залі суду та відповідача ОСОБА_1 поза межами приміщення суду (а. с. 191 - 194 т. 1). При цьому сама по собі відсутність в матеріалах справи ухвали суду першої інстанції про задоволення відповідного клопотання ОСОБА_1 , викладеної окремим документом, не спростовує фактичної реалізації права відповідача, забезпеченої судом першої інстанції, на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Клопотання відповідача в апеляційній скарзі щодо скерування розгляду справи за його місцем реєстрації, а саме до Богуславського районного суду Київської області, не ґрунтується на вимогах ст. 378 ЦПК України, якою визначено підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, у випадку, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), при цьому справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Разом із тим, прийняття судом рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) апеляційним судом не встановлено, позаяк відповідно до ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, і позивач ОСОБА_2 , подаючи позов до Оболонського районного суду м. Києва, обґрунтувала це місцезнаходженням відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» за адресою м. Київ пр-т. Володимира Івасюка, 4 корп. 6-а, що відноситься до територіальної підсудності Оболонського районного суду м. Києва.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року в справі №552/9770/14-ц (провадження №61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.