Справа № 639/7611/24
Провадження № 2/639/2169/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.,

секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/7611/24 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

установив:

18.11.2024 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 36808,46 грн та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що КП «Харківські теплові мережі» як теплопостачальна організація, відповідно до законодавства, надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будівників м. Харкова. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова КП «Харківські теплові мережі» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг станом на 01.10.2024 у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 34601,00 грн, з яких: 32977,52 грн за послугу постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 по 30.09.2024; 725,00 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.09.2022 по 30.09.2024; 898,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.09.2022 по 30.09.2024. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги відповідачам нараховані інфляційні втрати в сумі 1595,53 грн та три відсотки річних у сумі 611,93 грн.

19.11.2024 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.15).

Представник позивача Суржан Р.Д., який діє на підставі довіреності (а.с.10), 10.12.2024 подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.102).

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України) у судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи здійснювати без їх участі та без участі їх представника, про що зазначили у поданих до суду кожним окремо відзивах на позовну заяву (а.с.48-51,73-83).

Представник відповідачів Нев`ядовський А.Д., який діє на підставі ордерів (а.с.24,45-47), 29.11.2024 подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , а також їх представника адвоката Нев`ядомського А.Д., при розгляді справи застосувати строки позовної давності, узяти до уваги відзиви відповідачів та заяви свідків (а.с.92-94).

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України) у судове засідання не з`явилася, про поважність причин неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала.

11.12.2024 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, долучив до матеріалів справи надані 28.11.2024 представником відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокатом Нев`ядомським А.Д. відзиви на позовну заяву та подану стороною позивача 02.12.2024 відповідь на відзив (а.с.43-88, 95-101).

Відзиви на позовну заяву та відповідь на відзив подані у встановлені судом строки.

У відзивах на позовну заяву відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просили застосувати строки позовної давності у три роки за період заборгованості з листопада 2018 року по листопад 2021 року на загальну суму 16535,95 грн; застосувати строки позовної давності щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 1595,53 грн та 3% річних у розмірі 611,83 грн за період з березня 2019 року по листопад 2021 року; відмовити у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення боргу та судових витрат з відповідача ОСОБА_4 .

Заперечення щодо задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_4 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично з червня 2010 року проживання за адресою місця реєстрації своєї дружини ОСОБА_6 АДРЕСА_2 , з якою з 18.06.2011 знаходиться у шлюбі, та не має жодного відношення до споживання теплової енергії, яку надає позивач на адресу: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаної обставини посилалися на заяви свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , що долучені до відзиву ОСОБА_4 на позовну заяву (а.с.52-71).

Також, відповідачі зазначили, що зважаючи на строк позовної давності тривалістю у три роки, передбачений ст. 257 ЦК України, борг з листопада 2018 року по листопад 2021 року, а також інфляційні втрати та три відсотки річних за період з березня 2019 року по листопад 2021 року не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив сторона позивача просила відхилити заперечення відповідачів та задовольнити позовні вимоги, зазначивши що відповідно до діючого законодавства, на момент звернення позивача з позовом до суду строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не сплив, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, у тому числі стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, позивачем не пропущений. Щодо долучених до відзивів заяв свідків сторона позивача ставиться критично, та вважає такі докази такими, що не відповідають вимогам ЦПК України щодо їх допустимості та достовірності; факт реєстрації відповідача ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 відповідачами не заперечується та підтверджується матеріалами справи. Належним чином оформлений документ про відсутність відповідача ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем проживання до позивача не надходив та в матеріалах справи такий документ відсутній.

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник адвокат Нев`ядомський А.Д. просили розглянути справу без їх участі, свою позицію стосовно спірних правовідносин сторона позивача та відповідачі виклали у заявах по суті позовній заяві, відзивах на позов та відповіді на відзив, суд 11.12.2024 не встановив підстав, передбачених частиною 2 статті 223 ЦПК України, щодо відкладення судового засідання. Неявка учасників справи не є перешкодою для судового розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4,14), що також не заперечується відповідачами.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З 01.12.2021 на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 у багатоквартирних будинках набрав чинності індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та опублікований на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 31.10.2021 року (а.с.11).

Відповідно до п. 4 зазначеного Індивідуального договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Згідно з п. 5 Індивідуальних договорів Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу.

Розрахунковим періодом відповідно до п. 32 Індивідуального договору є календарний місяць.

Відповідно до п. 34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Пунктами 51, 52 Індивідуального договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51). Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52).

Виходячи з положень п.4 Індивідуального договору датою його акцептування є 01.12.2021 року, тобто факт отримання послуг.

Також, з 01.07.2022 набрав чинності Публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, який опублікований на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01.06.2022 (а.с.12).

Згідно з п. 2 Публічного договору, договір вважається укладеним між виконавцем та споживачами багатоквартирного будинку через 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця (https://www.hts.kharkov.ua), якщо протягом цього періоду власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, не повідомили виконавця про свою відмову від укладання договору.

Відповідно до п. 4 зазначеного договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуг.

Згідно з п. 5 Публічного договору виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та умовах, визначених цим Договором.

Пунктами 13, 14, 15 Публічного договору передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (п. 13). Плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у разі наявності) (п. 14). Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за отримані послуги (п. 15).

Згідно з пунктами 30, 31 Публічного договору договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 30). Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, цей договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 31).

Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України.

За положеннями ст. 64 ЖК України повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

За змістом частин 1, 6 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 760/28001/14-ц, згідно пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого Київською міською радою 28 березня 2002 року за № 409/1843, перерахунок за фактично надані житлово-комунальні послуги здійснюється за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї.

Також, у постанові від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц Верховний Суд виснував про те, що позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується картками фактичної собівартості утримання будинку за вказаною адресою; розрахунком належних до стягнення платежів, який здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення за тарифами. Доводи касаційної скарги щодо не надання належної якості житлово-комунальних послуг та у зв`язку із цим, завищеного розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялись від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачами надано не було.

Відзиви відповідачів на позовну заяву не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_4 звертався до КП «Харківські теплові мережі» із заявою для здійснення перерахунку, у зв`язку з його не проживанням за місцем реєстрації, та належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано.

Суд зазначає, що за змістом п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Отже, враховуючи наведене, в розумінні пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач ОСОБА_4 є споживачем послуг з постачання теплової енергії, що надавалась позивачем на адресу місця реєстрації відповідача, та за вимогами чинного законодавства має сплачувати за надані послуги постачання теплової енергії навіть у разі не проживання за місцем його реєстрації.

Долучені до відзиву ОСОБА_4 в якості доказів не проживання останнього за місцем реєстрації, заяви свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , суд не бере до уваги, оскільки такі докази не є допустимими, з огляду на таке.

За змістом частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

За положеннями ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Сторона відповідача ОСОБА_4 до суду клопотання про виклик та допит у судовому засіданні зазначених вище свідків не подавала, вказані свідки для давання показань на вимогу суду не викликалися; суд не мав можливості встановити їх особи, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду не попереджав.

До того ж, як вже зазначав суд, факт не проживання відповідача ОСОБА_4 за місцем його реєстрації не звільняє його від обов`язку сплачувати за надані послуги постачання теплової енергії, якщо він вчасно не повідомив постачальника послуг у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач.

Однак, відповідачі, отримуючи надані їм послуги, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв`язку з чим, як вбачається з відомостей про нарахування та оплату на особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , нарахована заборгованість: у розмірі 32977,52 грн за послугу постачання теплової енергії за період з листопада 2018 року по вересень 2024 року (останній розрахунковий місяць липень 2024 року); 725,00 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.09.2022 по 30.09.2024; 898,48 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.09.2022 по 30.09.2024 (а.с.5-8).

Факт отримання послуг з постачання теплової енергії відповідачі не заперечують, доказів того, що послуги відповідачам не надавалися, що вони не користувалися наданими послугами, матеріали справи не містять.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що складений позивачем розрахунок заборгованості є обґрунтованим, доказів про погашення виниклої заборгованості та контррозрахунку відповідачами не надано.

Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за послуги з постачання теплової енергії боржникам за період з травня 2019 року по січень 2022 року нараховані інфляційні втрати в сумі 1595,53 грн та три відсотки річних у сумі 611,93 грн (а.с.9).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц виснувала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно зі ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набув чинності 02.04.2020.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, та наразі не скасовано.

За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020.

Отже, у цих спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за надані послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (18.11.2024) не спливла.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі»» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн (а.с.3).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн, в рівних частках по 605,60 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 6, 7, 12, 13, 19, 76-82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рахунок НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, , заборгованість в сумі 36808 (тридцять шість тисяч вісімсот вісім) грн 46 коп., з яких: 32977 грн 52 коп. за послугу постачання теплової енергії за період з 01.11.2018 по 30.09.2024; 725 грн 00 коп. за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.09.2022 по 30.09.2024; 898 грн 48 коп. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.09.2022 по 30.09.2024; інфляційні втрати в сумі 1595 грн 53 коп., три відсотки річних 611 грн 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рахунок НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, , витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн, в рівних частках по 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», , адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з довідкою ДП "Інформаційні судові системи" від 21.11.2024, боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків не зареєстрований, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 11.12.2024.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО