Справа №752/7437/24
Провадження №2/752/4417/24
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

12 грудня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мілетич Ольга Олегівна в інтересах ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій просила визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Зазначила, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач разом із дитиною переїхали та проживають у Федеративній Республіці Німеччині, де позивачка з дочкою отримали дозволи на проживання, винаймають житло, донька отримує освіту, відвідує школу та гуртки.

Судом було ініційоване питання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача заперечувала проти закриття провадження у справі.

Відповідач не заперечував проти закриття провадження у справі.

Інші учасники в підготовче засідання не з`явились.

21.05.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

15.07.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач разом із дитиною переїхали до Федеративної Республіки Німеччина.

05.04.2023 ОСОБА_6 отримала посвідку на тимчасове перебування у Німеччині, відповідно до якої зобов`язана оселитися у Баварії.

22.05.2023 ОСОБА_6 отримала довідку про реєстрацію за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дата заселення 16.05.2023, що підтверджується довідкою Відділу у справах громадянства, імміграції, реєстрації та легалізації Адміністративного центру землі Мюнхен.

29.08.2023 ОСОБА_4 отримала довідку про реєстрацію за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , дата заселення 14.08.2023, що підтверджується довідкою Відділу у справах громадянства, імміграції, реєстрації та легалізації Адміністративного центру землі Мюнхен.

Відповідно до підтвердження орендодавця за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.05.2023 проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва Середньої школи м. Мюнхена ОСОБА_4 з 10.10.2023 по 31.07.2024 відвідувала заняття «бридж-класу» (перехідного класу).

Також ОСОБА_4 у м. Мюнхені відвідує Школу танців.

06.12.2023 ОСОБА_4 отримала посвідку на тимчасове перебування у Німеччині, відповідно до якої зобов`язана оселитися у Баварії.

ОСОБА_3 отримує допомогу для забезпечення засобів для існування та додатково допомогу на утримання дитини, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

24.04.2024 середньою школою на вулиці Альберта Швейцера рекомендовано ОСОБА_10 перехід у загальноосвітню школу, як обов`язкову школу, 6-й рік навчання.

05.11.2024 Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернулося до соціального департаменту Адміністративного центу землі Мюнхен з проханням провести обстеження житлово-побутових умов малолітньої ОСОБА_4 та надати акт обстеження умов проживання ОСОБА_11 , оскільки діяльність, пов`язання з захистом прав дитини, проводиться службою у справах дітей за місцем фактичного проживання (перебування) дитини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Компетенційна складова цього поняття пов`язана із наявністю юрисдикції для розгляду справ і правильним використанням судами функціональних повноважень за результатами розгляду справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Так, ЄСПЛ зазначає, що правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду, що перш за все, пов`язано з наявністю юрисдикції для вирішення спору.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (пункт 2 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей» від 14.09.2006 ратифіковано Конвенцію про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинену 19.10.1996 у м. Гаазі (надалі Конвенція). Конвенція набула чинності 01.02.2008.

Відповідно до ст. 1, цілями Конвенції є: a) визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини; b)визначити, яке право має застосовуватися такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції; c) визначити право, що застосовується до батьківської відповідальності; d) забезпечити визнання та виконання таких заходів захисту в усіх Договірних Державах; д) запровадити таке співробітництво між органами Договірних Держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції.

Для цілей цієї Конвенції термін «батьківська відповідальність» включає повноваження, що випливають з батьківських чи будь-яких аналогічних відносин, які визначають права, обов`язки та представництво стосовно особи чи майна дитини батьків, опікунів або інших законних представників.

Отже, Конвенція охоплює питання захисту дітей, батьківської відповідальності, опіки, зокрема, й право визначати місце проживання дитини.

За загальним правилом, що наведене в ч. 1 ст. 5 Конвенції, судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Водночас, частиною першою статті 6 Конвенції визначено, що для дітей-біженців та дітей, які внаслідок суспільних негараздів в їхній країні переміщені до інших держав, органи Договірної Держави, на території якої ці діти перебувають у результаті їхнього переміщення, мають юрисдикцію, передбачену в пункті 1 статті 5.

Отже, за змістом наведених положень Конвенції у даній категорії справ юрисдикція спору слідує за місцем постійного проживання дитини, а тому якщо постійне місце проживання дитини переноситься до іншої договірної держави, органи влади держави нового місця постійного проживання набувають юрисдикції щодо суті спору.

Виходячи з того, що юрисдикція держави у вирішенні даної категорії спорів пов`язується саме з поняттям постійного (звичайного) місця проживання дитини, суд повинен визначити чи має право на розгляд справи, виходячи з доведеності факту саме постійного місяця проживання дитини.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися (частина перша статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Визначення поняття «постійне/звичайне місце проживання» Конвенцією не визначено.

Разом з тим, як відзначив у постанові від 17.08.2022 Верховний Суд (справа № 613/11185/19), звичайне місцепроживання дитини варто розуміти як таке місце, існування якого доводить певний ступінь прив`язаності дитини до соціального та сімейного її оточення. Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі. Звичайне місце проживання підтверджується: відвідуванням дошкільного навчального закладу садка, школи, різноманітних гуртків, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки тощо.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції має бути встановлено, що таке місце проживання існувало та збереглося задля обґрунтування того, що юрисдикція суду України є/зберігається для вирішення спору по суті вимог, адже зі зміною звичайного місця проживання дитини припиняється юрисдикція суду України на вирішення спору про визначення місця її проживання.

В залежності від встановлення обставин того, чи підлягає спір вирішенню судам України, судам належить або вирішити спір по суті, або закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду судами України в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція висвітлена у постановах Верховного суду від 28.06.2023 у справі №372/2558/21, від 10.09.2021 у справі №761/33136/19.

Як слідує з матеріалів справи, первісний та зустрічний позови про визначення місця проживання дитини надійшли до суду в той час, коли постійне місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже тривалий період знаходилось на території Німеччини.

Суд враховує, що ОСОБА_4 вже виповнилося повних 11 років, у такому віці дитина має здатність встановлювати свідомий контакт з навколишнім середовищем, аби розвинути усвідомлення власної приналежності до певної країни, спільноти, культури, та активно соціалізуватися. Об`єктивною та беззаперечною є обставина, що в Німеччині дитина проживає більше року, спілкується іншою мовою, має стале оточення - мати, ОСОБА_12 , з яким зареєстрована за однією адресою, педагогів та друзів у школі, гуртку, отримує фінансову допомогу.

Суд, діючи крізь призму найкращих інтересів дитини, враховуючи тривалість перебування дитини в країні проживання, відвідування шкільного навчального закладу, наявність захоплень, а саме танці, отримання посвідки на тимчасове перебування, доходить висновку, що дитина інтегрувалась в соціальне середовище, в якому проживає та таке соціальне середовище є для дитини комфортним.

Отже, суду надані достатні докази для висновку, що позивач з донькою виїхали з України внаслідок військової агресії проти України і доньки змінила своє звичайне місце проживання, проживають в іншій державі більше одного року та адаптувалися до нового середовища.

З огляду на наведене, враховуючи, що місце постійного проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінилось, керуючись положеннями статей 5, 6 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, суд констатує припинення юрисдикції суду України на вирішення спору про визначення місця проживання дитини у даній цивільній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255-256, 258, 260-261, 352-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала складена 12.12.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова