Провадження № 22-ц/801/2582/2024
Провадження № 22-ц/801/2583/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 рокуСправа № 127/21578/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2024 року та на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року, ухвалені у складі судді Короля О. П. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є батьком відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 липня 2007 року у справі №2-2676/07 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісячно з 07 травня 2007 року.

Заборгованості по аліментах не було, проте з березня 2023 року відповідач перестав виконувати рішення суду, внаслідок чого за період з 14 лютого 2023 року по 26 червня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 55 683,43 грн.

Посилаючись на викладене, позивач у заявленому позові просив суд стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості.

20 серпня 2024 року сторони подали до суду спільну заяву про укладення мирової угоди, відповідно до умов якої вони дійшли згоди, що погашення заборгованості та в рахунок майбутніх платежів відповідачем позивачу буде передано:

- земельну ділянку кадастровий номер :08:002:0453 площею 0,41 га, яка знаходиться в с. Пеньківка, Вінницького району Вінницької області і належить відповідачу на підставі Рішення № 1143 від 23 квітня 2019 року Пеньківської сільської ради, Літинського району, Вінницької області;

- земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0436 площею 0,25 га, яка знаходиться в с. Пеньківка, Вінницького району Вінницької області і належить Відповідачу на підставі Рішення № 1143 від 23 квітня 2019 року Пеньківської сільської ради, Літинського району, Вінницької області;

- земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0437 площею 0,2 га, яка знаходиться в с. Пеньківка, Вінницького району Вінницької області і належить Відповідачу на підставі Рішення № 1143 від 23 квітня 2019 року Пеньківської сільської ради, Літинського району, Вінницької області.

Сторони узгодили, що після передання майна заборгованість по аліментах буде погашеною, аліментні зобов`язання відповідача перед позивачем будуть вважатися виконаними на майбутнє та будуть припинені.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2024 року у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди було відмовлено.

При цьому суд виходив із того, що відповідно до положень ст. 193 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Доказів наявності спору між сторонами про розмір заборгованості не надано, а тому за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак мирова угода про передачу відповідачем ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_1 майна не стосується предмета спору стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 55 683,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами, відмовлено.

Таке рішення місцевий суд мотивував тим, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментах не віднесені до правовідносин, які виникають щодо стягнення аліментів, а є вимогами в межах процедури виконання рішення суду про стягнення аліментів, та відповідно підпадають під Розділ VII ЦПК України. Тобто, позивач має право на подання скарги на дії державного виконавця у разі не згоди з виконанням судового рішення державним виконавцем.

Враховуючи викладене, суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу і рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким затвердити мирову угоду між сторонами та закрити провадження у справі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 листопада 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Медвецький С. К., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 грудня 2024 року справу призначено до розгляду на 12 грудня 2024 року у порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Також позивач зазначає, що він подавав до суду повідомлення відповідача на його адресу від 20 червня 2024 року про те, що він перестав сплачувати аліменти тому, що незгоден із їх нарахуванням та розміром заборгованості по аліментах, і, що вирішення спору щодо розміру цієї заборгованості можливе лише в судовому порядку.

В ухвалі про відкриття провадження у справі суд зазначив, що позовна заява подана з додержанням вимог ст. ст. 175,177 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 19, 23, 27 ЦПК України справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області. Підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні. Отже, відкриваючи провадження суд визнав, що даний спір має вирішуватися в судовому порядку, і що цей спір виник у зв`язку із незгодою відповідача про розмір його заборгованості по аліментах.

Відповідач після отримання ухвали Вінницького міського суду про відкриття провадження у справі, запропонував позивачу вирішити даний спір шляхом укладення мирової угоди.

З огляду на це суд першої інстанції безпідставно відмовив у затвердженні мирової угоди між сторонами, висновки суду не відповідають суті справи та обмежують право сторін на вільне волевиявлення визначення способу врегулювання судового спору.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Фінклера В. В. просить її задовольнити та затвердити мирову угоду між сторонами.

Фактичні обставини, встановлені судом

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2007 року в справі №2-2676/07 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 травня 2007 року (а. с. 22).

Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці В. В. Пращуком заборгованість по аліментах за період з лютого 14 лютого 2023 року по червень 2024 становить 55 683,43 грн (а. с. 21).

Відповідач ОСОБА_1 подав суду повідомлення, адресоване позивачу ОСОБА_1 , від 20 червня 2024 року про те, що у відповідь на звернення позивача щодо погашення заборгованості по сплаті аліментів, присуджених за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2007 року по справі №2-2676/07 перестав виплачувати аліменти, оскільки вважає неправильним їх нарахування та виникнення у зв`язку з цим заборгованості по аліментах. Вважає, що вирішення спору щодо розміру заборгованості по аліментах можливе лише в судовому порядку (а. с. 20).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам оскаржувані судові рішення суду першої інстанції відповідають у повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів.

Відповідно до частин першої, третьої статті 194 СК України (в чинній на час звернення з цим позовом редакції) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до статті 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами.

Разом з тим стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує.

У справі, що розглядається судом достеменно встановлено, що аліменти із повнолітнього сина на користь непрацездатного батька стягнуті рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 червня 2007 року у справі №2-2676/07.

Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у Першому ВДВС у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №18247768 на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 червня 2007 року.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Положеннями ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку, що оскільки розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається виконавцем, відтак спори на стадії виконання рішення про стягнення аліментів щодо розміру заборгованості у заінтересованих осіб можуть виникати виключно із виконавцем судового рішення про стягнення аліментів, а не між боржником та стягувачем.

Отже, суд першої інстанції дійшов повністю обґрунтованого висновку про відсутність спору між сторонами цієї справи стягувачем та платником аліментів.

Апеляційний суд зауважує, що незгода відповідача із визначеним державним виконавцем розміром заборгованості зі сплати аліментів є підставою для звернення до суду із відповідною заявою.

Також колегія суддів зазначає, що питання обґрунтованості позовних вимог вирішується судом на стадії судового розгляду справи по суті, а тому покликання ОСОБА_1 на те, що відкриваючи провадження суд визнав, що даний спір має вирішуватися в судовому порядку, є надуманими та безпідставними.

Доводи позивача щодо обмеження судом першої інстанції права сторін на вільне волевиявлення визначення способу врегулювання судового спору не заслуговують на увагу, оскільки, як уже зазначалося, спірні правовідносини у цій справі між сторонами відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції без змін як законні та обґрунтовані.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати у зв`язку з переглядом справи суді апеляційної інстанції слід залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2024 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький