УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року місто Чернігів

Справа №751/8136/24

Провадження №2/751/1821/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Діденко А. О.

секретаря судового засідання Бобровник Н. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 30.07.2024 в сумі 15 000,00 доларів США, а також понесених судових витрат.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 11 вересня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 09.10.2024 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Також ухвалою суду від 01.11.2024 підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із заявленим клопотанням представника відповідача.

05.12.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у справі №748/4989/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримав та просив задовольнити, оскільки розгляд даної цивільної справи є неможливим до вирішення справи №748/4989/24. Так, відповідач кошти не отримував, а написав розписку проти справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку позивача.

Відповідач у підготовче судове засідання не прибув, про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлений у встановленому порядку.

Позивач та його представник у підготовчому судовому засіданні заперечували проти зупинення провадження у справі та просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд щодо заявленого клопотання представника відповідача дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 також зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В обґрунтування необхідності зупинення провадження у справі представник відповідача посилається на те, що в провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває цивільна справа №748/4989/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у формі розписки від 30.07.2024 на суму 15 000,00 доларів США.

При цьому суд звертає увагу на поведінку відповідача, який після укладення спірного договору позики (30 липня 2024 року) лише 27 листопада 2024 року, тобто після відкриття провадження у даній справі, звернувся до іншого суду з позовом про визнання правочину недійсним. Разом з тим, відповідач не позбавлений можливості в рамках розгляду даної справи доводити недійсність укладеного договору позику, зокрема шляхом пред`явлення зустрічного позову. Процесуальний механізм зустрічного позову дозволяє відповідачу за первинним позовом довести свої твердження про недійсність правочину, пов`язаного з предметом основного (первинного) позову, та не зумовлює необхідності зупинення провадження у справі та як наслідок порушення права позивача за первинним позовом на розгляд його справи судом в розумні строки.

Одними з основних засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (п.п. 10, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

З урахуванням наведених вище приписів процесуального права слід дійти висновку, що учасники провадження в цивільній справі повинні планувати процесуальну тактику захисту своїх прав та інтересів у такий спосіб, аби сприяти суду у повному та своєчасному розгляді справи, а також утримуватися від тих процесуальних прийомів, які призводять до порушення прав інших учасників справи.

Як уже відзначалося, право на доступ до правосуддя є одним із фундаментальних прав особи, передбачених нормами міжнародного права. Розумні строки розгляду справи є одним із невід`ємних складових такого права на доступ до правосуддя. За наведених умов суд має право зупинити провадження у справі, тим більше на невизначений заздалегідь період часу, лише в тому випадку, якщо існують підстави, які дійсно перешкоджають подальшому розгляду справи.

Також суд зазначає, що в силу ч. 1 ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

При цьому, як свідчить практика Верховного Суду, відсутність факту передачі грошових коштів за договором позики, з урахуванням правової природи такого договору, який є реальним договором (тобто укладеним саме з моменту передачі грошових коштів, а не досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору у визначеній законом формі), призводить саме до визнання такого договору неукладеним. Відповідно, повністю або частково безгрошовий характер договору позики може бути доведений відповідачем у межах заперечень проти позову про стягнення коштів та не потребує окремого рішення про визнання такого договору недійсним (зазначені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 23 червня 2023 року у справі №756/9028/20 та від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19).

Не оцінюючи на даній стадії судового процесу питання обґрунтованості заявлених позовних вимог по суті, суд зауважує, що станом на момент вирішення клопотання про зупинення провадження у справі відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування відсутності факту передачі грошових коштів за договором позики в матеріалах цивільної справи відсутні.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, а тому в задоволенні клопотання представник відповідача необхідно відмовити.

При цьому варто зазначити, що у разі визнання правочину недійсним у справі №748/4989/24, рішення суду по даній справі у відповідності до положень статті 423 ЦПК України може бути переглянуте за нововиявленими обставинами.

Зазначена правова позиція відповідає практиці Верховного Суду, як у низці своїх постанов зазначає, що «недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, характерна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України)» (справа № 333/1912/14-ц), «нововиявленою обставиною у даній справі є не рішення суду, а те, що порука на час ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості з поручителя припинилася у силу закону, а не на підставі рішення суду» (справа №523/2897/16-ц), «недійсність договору як його дефектність, що встановлено судом в конкретному випадку, була характерна та наявна для нього з моменту укладення (частина перша статті 236 ЦК України). … нововиявленою обставиною в цій справі є не рішення суду, а те, що договір про відступлення права вимоги від 02 липня 2015 року є недійсним» (справа № 754/13238/15-ц).

З аналізу вказаних вище постанов Верховного Суду слідує, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у перелічених справах здійснювався у зв`язку з визнанням недійсними договорів, які були підставами для позову. Недійсність договорів була встановлена судом. І ці договори були дефектними з моменту укладення в силу закону, а не на підставі рішення суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 260-261, 268, 352-354 ЦПК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включається до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складено 11.12.2024.

Суддя А. О. Діденко