Справа № 462/1174/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Поляниці А.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Візновича Р.І.

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Вимоги позову мотивовано тим, що між сторонами укладено договір позики, згідно умовами якого відповідач отримав борг в розмірі 35 157 доларів США, що еквівалентно 949 229, 34 грн. Вказаний борг ОСОБА_2 , зобов`язувався повернути в строк до 30 грудня 2024 року. У визначений договором термін, відповідач суму позики не повернув, чим порушив умови договору. Відтак, просить суд позов задовільнити і стягнути заборгованість.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2024 року, накладено арешт на житловий будинок, позначений літерою «А-1», до будинку належить гараж, позначений літерою «Б», за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01); квартиру за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 424949); житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 9488889).

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року, призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, однак, така не була проведена у зв`язку з несплатою відповідачем ОСОБА_2 , витрат на проведення експертизи.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, та зазначили, що договір позики укладається в момент передачі грошових коштів. Проте, позивачем не надано суду жодного доказу, який би стверджував факт передачі грошових коштів, а тому, грошові кошти ОСОБА_2 , передані не були. Крім того, зі змісту розписки вбачається, що боржник зобов`язаний був повернути кошти до 31 грудня 2024 року, а тому, позивач звернувся до суду з позовом передчасно. Також вказали, що позивач помилково пред`явив позов до ОСОБА_4 , оскільки вона не є стороною зобов`язання за розпискою, та не може бути примушеною до вчинення дій, які не є обов`язковими для неї. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі.

Позивач та її представник в судовому засіданні вказали, що позов пред`явлено до ОСОБА_4 , оскільки в розписці зазначено, що відповідач такі кошти отримує в інтересах сім`ї, а тому, ОСОБА_4 , є належним відповідачем по справі. Крім того, зазначили, що відповідачі позичили такі кошти у зв`язку з сімейними труднощами. З приводу наявності виправлень в розписці зазначили, що відповідач ОСОБА_2 , після її підписання забрав розписку щоб поставити печатку, а на наступний день приніс таку вже з виправленнями. Іншої розписки ОСОБА_2 , укладати вже не бажав, а тому, вона фактично погодилася з виправленнями у розписці.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи розписки від 23 вересня 2020 року, ОСОБА_2 , отримав в борг від ОСОБА_1 , грошову суму в розмірі 35 157 доларів США, що еквівалентно 949 229, 34 грн., за курсом Національного данку України станом на день складання цієї розписки у готівковій формі, в інтересах сім`ї. Крім того, згідно вказаної розписки, ОСОБА_2 , зобов`язувався повернути передану суму грошових коштів у строк до 30 грудня 2024 року.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Крім того, ВП ВС у постанові № 990/150/23 від 22 лютого 2024 року зазначила, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права

У ході розгляду справи суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно було укладено договір позики, в якому чітко визначено строк виконання зобов`язання до 31 грудня 2024 року. Цей строк є обов`язковим для обох сторін договору та визначає момент, з якого позикодавець має право вимагати повернення коштів.

Водночас позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми позики раніше обумовленого строку. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, боржник має виконати це зобов`язання саме у визначений строк, і лише після його настання кредитор має право звертатися за захистом свого порушеного права.

Таким чином, суд приходить до переконання, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки строк виконання зобов`язання ще не настав. Позивачка ОСОБА_1 , не мала законних підстав вимагати повернення коштів на момент подання позовної заяви. У зв`язку з цим позов підлягає залишенню без задоволення з можливістю повторного звернення після настання строку виконання зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити за безпідставністю.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Залізничного районного суду міста Львова 16 лютого 2024 року - скасувати.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш