Номер провадження: 22-ц/813/4771/24
Справа № 507/643/23
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Губар Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, на заочне рішення Любашівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Вужиловського О.В. 06 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що у 2022 році він придбав у відповідача приміщення ферми з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване у с. Солтанівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області. ОСОБА_1 передав відповідачу обумовлену суму коштів, а відповідач передав йому приміщення ферми та документи на вказане майно, а також зобов`язався з`явитись до нотаріальної контори з приводу оформлення нотаріального договору. В подальшому, позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу оформлення договору купівлі-продажу зазначеного майна, однак відповідач в нотаріальну контору не з`явився. Тому, враховуючи, що сторони досягли всіх істотних умов, виконали договір, ОСОБА_1 сплатив кошти, а відповідач передав йому у власність приміщення ферми, позивач просив суд визнати за ним право власності на будівлі та споруди ферми у с. Солтанівка Подільського району Одеської області.

Заочним рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 06 червня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно а саме на: будівлі та споруди ферми загальною площею 21355,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , які позивач придбав у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 08 травня 2022 року.

В апеляційній скарзі Керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області (який не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції) просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що власником земельної ділянки, на якій розташовані споруди ферми загальною площею 21355,6 кв.м., є Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області, яка не приймала жодних рішень щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою.

У матеріалах справи також відсутні документи, що посвідчують право власності або право користування ОСОБА_2 на земельну ділянку, на якій розташовані споруди ферми.

Крім того, суд визнав дійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд від 08 травня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі, який відповідно до норм чинного законодавства не міг бути нотаріально посвідчений.

Сторони про розгляд справи на 08 жовтня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився прокурор ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, з договору купівлі-продажу від 08 травня 2022 року, який укладений простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що позивач купив, а відповідач продав приміщення ферми з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване у с. Солтанівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області за 188173 грн. Продавець зобов`язався з`явитись до нотаріальної контори для оформлення договору (а.с. 11).

З витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що ОСОБА_2 є власником приміщення ферми з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване у с. Солтанівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області (а.с. 12).

У листі завідувача Любашівською районною державною нотаріальною конторою № 168/02-14 від 24 березня 2023 року зазначено, що для посвідчення договору купівлі-продажу між сторонами необхідна присутність сторін. Крім того, нотаріусом звернуто увагу ОСОБА_4 , що згідно положень ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сторони фактично уклали договір купівлі-продажу приміщення, виконали його умови, у зв`язку із чим є підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду безпідставним, виходячи з наступного.

Щодо представництва прокурором інтересів Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області.

У п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У пунктах 6.41.-6.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) вказано, що: «у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). На підтвердження неналежного виконання покладених законом та умовами договору оренди повноважень з боку Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області прокурор як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції зазначав, що указана сільська рада у грудні 2017 року самостійно зверталась до суду з позовом про повернення спірної земельної ділянки, однак Господарський суд Волинської області ухвалою від 24 січня 2018 року у справі № 903/981/17 указану позовну заяву повернув позивачу у зв`язку з несплатою судового збору. При цьому у подальшому орган місцевого самоврядування не вживав заходів щодо повернення земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини».

У пунктах 36 - 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) зазначено, що: «суди встановили, що земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади с. Коблеве. Суд апеляційної інстанції у постанові звернув увагу на таке: Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив про те, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним зі співвідповідачів, незаконних рішень, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки. Прокурор наголошував на особливому режимі прибережних захисних смуг, їх значенні у формуванні водно-екологічного правопорядку та забезпеченні екологічної безпеки населення України; указав на необхідність захисту як інтересів територіальної громади, позбавленої права власності на земельну ділянку, так і публічного, суспільного інтересу як інтересу державного. Велика Палата Верховного Суду погоджується з такими аргументами прокурора та вважає необґрунтованим довід касаційної скарги про те, що прокурор не може представляти інтереси територіальної громади, бо вони не є державними. Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави. Більше того, у збереженні прибережних захисних смуг виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч. 3 ст. 13, ч. 7 ст. 41, ч. 1 ст. 50 Конституції України). Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що прокурор оскаржив рішення Коблівської сільради, саме тому визначивши останню відповідачем. Він мав підстави звернутися до суду як позивач, вважаючи, що відсутній орган, який може захистити інтереси держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 40)). Проте, за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; див. також висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункти 77-83))».

Колегією суддів встановлено, що, обґрунтовуючи підстави перегляду заочного рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 червня 2023 року, керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області вказував на те, що Зеленогірською селищною радою Подільського району Одеської області, як органом місцевого самоврядування, який згідно законодавства здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, не забезпечено належне виконання своїх повноважень та не оскаржено відповідне рішення суду, яким узаконено право власності ОСОБА_1 на спірне майно, яке знаходиться на земельній ділянці, право власності або право користування якою за позивачем не зареєстровано, та яка належить органу місцевого самоврядування, а тому це свідчить про неналежне виконання Зеленогірською селищною радою Подільського району Одеської області своїх повноважень та незахисту нею відповідних інтересів територіальної громади.

За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що прокуратура має законні повноваження на представництво в суді інтересів територіальних громад в особі відповідних селищних рад.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 1 та 2 ст. 220 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 3 та 4 ст. 334 ЦК України)

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ч. 1 ст. 657 ЦК України).

У справі, що переглядається, при зверненні із позовом ОСОБА_1 просив суд визнати право власності на нерухоме майно, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 2022 року, який укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , предметом якого є приміщення ферми з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване у с. Солтанівка Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як вже вказувалось вище, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1 ст. 220 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У даному випадку колегією суддів встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нікчемний правочин - договір купівлі-продажу від 08 травня 2022 року, оскільки сторонами не було дотримано вимоги обов`язкового його нотаріального посвідчення, а відтак, оскільки цей правочин є недійсним (нікчемним) відповідно до закону та не створює жодних правових наслідків для сторін, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на нерухоме майно - будівлі та споруди ферми загальною площею 21355,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, судом першої інстанції, при розгляді даного спору, не було встановлено, хто саме є власником земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди ферми загальною площею 21355,6 кв.м., та не вирішено питання щодо притягнення такої особи до участі у справі в якості відповідача.

Колегією суддів приймається до уваги, що власником земельної ділянки, на якій розташовані споруди ферми загальною площею 21 355,6 кв.м., є Зеленогірська селищна рада Подільського району Одеської області, в інтересах якої діє Керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області, та яка не приймала жодних рішень щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, а відтак, оскаржуване судове рішення стосується прав, свобод, інтересів і обов`язків апелянта у цій справі, що є підставою для скасування заочного рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 червня 2023 року та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

На підставі викладеного, з ОСОБА_1 на користь Любашівської окружної прокуратури Одеської області підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 2822,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області, який діє в інтересах Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області задовольнити.

Заочне рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 червня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Любашівської окружної прокуратури Одеської області (ЄДРПОУ ) судові витрати у розмірі 2822,60 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 жовтня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе