УХВАЛА

25 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 295/11526/22

провадження № 61-9111св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня

2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_1 задоволено. Заповіт ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Рогальською Р. І. 01 березня 2021 року, визнано недійсним.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 вересня 2024 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 08 травня 2024 року - без змін.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

04 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування поданої заяви ОСОБА_3 зазначає, що на виконання умов укладеного з її представником - адвокатом Демчик Н. О. договору нею було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 02 жовтня 2024 року виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 15 серпня 2024 року, розрахунком та детальним описом робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 15 серпня 2024 року. Вказує, що у поданому відзиві на касаційну скаргу нею було наведено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона очікувала понести за результатами перегляду справи в касаційному порядку (20 000 грн).

Також ОСОБА_3 вказує, що постанову Верховного Суду від 10 вересня

2024 року вона отримала 30 вересня 2024 року.

Позиція Верховного Суду

Частиною першою статті 270 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сторона у справі зобов`язана надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати не проводяться.

Указані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження

№ 14-382цс19).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частинами першою, третьою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Аналіз статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів понесення судових витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат підлягає залишенню судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними.

Постанова Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін прийнята 10 вересня 2024 року. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, постанову Верховного Суду

від 10 вересня 2024 року зареєстровано: 11 вересня 2024 року; забезпечено надання загального доступу: 11 вересня 2024 року. Заява ОСОБА_3 подана 04 жовтня 2024 року.

Таким чином, заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу подана з порушенням п`ятиденного строку на подання такої заяви. Водночас заявниця не порушує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. Факт отримання заявницею постанови Верховного Суду від 10 вересня 2024 року - 30 вересня 2024 року не впливає на перебіг процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Окрім зазначеного, слід звернути увагу, що на момент прийняття судом касаційної інстанції постанови у цій справі відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Виходячи з вищенаведеного, наявніпідстави для застосував приписівчастини восьмої статті 141 ЦПК України, за змістом яких у разі неподання доказів на підтвердження витрат, які понесла сторона у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, така заява залишається без розгляду, якщо відсутнє клопотання заявника про поновлення цього строку або суд визнає причини пропуску процесуального строку неповажними.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - залишити без розгляду.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников
О. М. Осіян
В. В. Шипович