Справа № 127/7490/23
Провадження № 22-ц/801/2054/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 рокуСправа № 127/7490/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2024 року, ухвалене суддею Королем О.П., повне рішення складено 07 серпня 2024 року, в цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування майнової шкоди у сумі 42 915,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому на праві власності належить автомобіль Hyundai Sonata LF з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

04 грудня 2022 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_2 , керуючи вказаним автомобілем Hyundai Sonata LF з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Театральній в м. Вінниці зі сторони вул. Магістратської, в районі перехрестя з вул. Грушевського на нерегульованому пішохідному переході не надав переваги в русі пішоходам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перетинали проїзну частину зліва направо, внаслідок чого допустив наїзд на останніх.

Крім того, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди згаданий автомобіль отримав механічні пошкодження.

У зв`язку з травмуванням потерпілих за фактом ДТП було відкрите кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001379 від 04 грудня 2022 року.

У ході проведення огляду місця пригоди 04 грудня 2022 року було оглянуто автомобіль Hyundai Sonata LF з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згодом приєднано до кримінального провадження в якості речового доказу та передано для зберігання на майданчик для арештованих транспортних засобів.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2022 року у справі №127/28244/22 було задоволене клопотання слідчого про арешт майна та накладено арешт на вказаний автомобіль.

Постановою слідчого від 22 грудня 2022 року кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

За фактом вищезазначеної ДТП постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2023 року по справі №127/501/23 водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Оскільки зазначеною постановою встановлено вину ОСОБА_2 , на нього покладається обов`язок з відшкодування спричиненої ним шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 18 545,15 грн та у відшкодування витрат із сплати судового збору 461,48 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2 850 грн, на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи 1 907 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини відшкодування майнової шкоди у сумі 24 370,44 грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що судом не було розглянуто частину позовних вимог у сумі 2 035 грн, а саме вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату за складання висновку №120Е-12/2022 від 30 грудня 2022 року в сумі 2 000 грн та оплату комісії банку в сумі 35 грн. У наведеному в рішенні розрахунку не деталізовано, яким шляхом судом було отримано зазначені у ньому вартісні показники, при цьому використані судом вихідні дані певною мірою суперечать наведеній у мотивувальній частині мотивації суду. Відшкодуванню відповідачем підлягає вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Судом не було враховано висновки щодо застосування норм матеріального права, зокрема ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, які викладені у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі №6-69цс15, від 21 липня 2021 року у справі №757/33065/18, від 02 лютого 2022 року у справі №757/54513/16.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту завдання йому матеріальної шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідача. При цьому, суд вважав, що оскільки позивачем не було надано доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП і, відповідно, сплати ПДВ, відтак наявні підстави для відрахування ПДВ від вартості матеріалів в сумі 10 489,42 грн, від вартості запасних частин в сумі 18 800 грн та від вартості малоцінних деталей в сумі 376 грн. Суд не взяв до уваги вартість плівки капота в сумі 4000 грн та вартість плівки бампера в сумі 3000 грн, тому що в експертному висновку та самим експертом не роз`яснено походження вартості плівки. Врахувавши вказані обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Hyundai Sonata LF Лисенку О.В., складає 18 545,15 грн.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать нормам матеріального права та правовим позиціям Верховного Суду у справі за подібних правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Hyundai Sonata LF з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.4).

04 грудня 2022 року о 17 год 30 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи вказаним автомобілем Hyundai Sonata LF з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Театральній в м. Вінниці зі сторони вул. Магістратської, в районі перехрестя з вул. Грушевського на нерегульованому пішохідному переході не надав переваги в русі пішоходам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перетинали проїзну частину зліва направо, внаслідок чого допустив наїзд на останніх.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2023 року у справі №127/501/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.12-13).

Відповідно до висновку експертного дослідження №120E-12/2022, складеного 30 грудня 2022 року на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Hyundai Sonata LF, номер кузова НОМЕР_4 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, складає 40 880,59 грн (а.с.16-27).

Під час розгляду справи було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу і за результатами проведення експертизи Вінницьким відділенням Київського НДІСЕ 13 грудня 2023 року було надано висновок №3332/23-21, відповідно до якого:

- дійсна ринкова вартість транспортного засобу Hyundai Sonata LF, д.р.н. НОМЕР_1 , станом на час ДТП 04 грудня 2022 року складала величину 358 703,68 грн;

- коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Hyundai Sonata LF, д.р.н. НОМЕР_1 , станом на час ДТП 04 грудня 2022 року складав величину 0,66;

- вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Hyundai Sonata LF, д.р.н. НОМЕР_1 , станом на час проведення експертизи складав би величину 36 339,26 грн;

- вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Hyundai Sonata LF, д.р.н. НОМЕР_1 , станом на час проведення експертизи могла складати величину близько 70 059,60 грн, якби ремонт не був частково проведений на автомобілі, по причинам, вказаним у дослідницькій частині (а.с.96-101).

Враховуючи, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена судовим рішенням, а належному ОСОБА_1 на праві власності автомобілю було заподіяно шкоду, і між протиправною поведінкою відповідача та шкодою є безпосередній причинний зв'язок, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди в загальному розмірі 42 915,59 грн: 40 880,59 грн вартість матеріального збитку; 2 000 грн оплата за складання висновку експертного дослідження; 35 грн оплата комісії банку.

При перегляді даної справи апеляційний суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 01 серпня 2024 року у справі №950/2479/22 (справа за позовом особи до страхової компанії про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого), у якій говориться про наступне:

«Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина перша статті 1187 ЦК України).

У пункті 55.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що іншою особою, якій завдано шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

1.1. страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

1.3. потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу;

1.4. особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Обміркувавши викладене, з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що:

особою, яка завдала шкоди та відповідальність якої застрахована, може бути і не власник (не страхувальник, не особа, яка вчиняла договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком) транспортного засобу, за умови правомірного володіння такою особою забезпеченим транспортним засобом;

власник транспортного засобу (страхувальник), який правомірно передав володіння забезпеченим транспортним засобом, а сам був його пасажиром, може бути особою, якій завдано шкоди забезпеченим транспортним засобом.».

Наша справа відрізняється від згаданої вище лише наслідками: в нашій справі внаслідок ДТП пошкоджено майно позивача, який є власником транспортного засобу, і який передав кермо іншому, а в згаданій справі власник транспортного засобу, який передав кермо іншій особі, був пасажиром і загинув внаслідок ДТП, а відтак правовідносини є подібними.

В згаданій справі вимоги позову ставились до страхової компанії, в порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і за таких обставин Верховний Суд зробив описані вище висновки, а відтак, при перегляді нашої справи слід взяти до уваги висновки Верховного Суду у згаданій справі.

Беручи до уваги такі висновки Верховного Суду, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 04 грудня 2022 року, є страховим випадком у спірних правовідносинах. У даному випадку особою, яка завдала шкоди та відповідальність якої застрахована, може бути і не власник (не страхувальник, не особа, яка вчиняла договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком) транспортного засобу, за умови правомірного володіння такою особою забезпеченим транспортним засобом; власник транспортного засобу, який правомірно передав володіння забезпеченим транспортним засобом може бути особою, якій завдано шкоди забезпеченим транспортним засобом.

Оскільки було встановлено, що відповідач правомірно володів забезпеченим транспортним засобом на момент ДТП, саме він згідно Закону вважається особою, відповідальність якої була застрахована, а позивач є потерпілим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Із наведених вище положень слідує, що шкода має бути відшкодована або страховиком (страховою організацією) у разі наявності укладеного договору страхування в межах ліміту відповідальності, або МТСБУ у разі заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відомостей щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності матеріали справи не містять, відтак, за обставин даної справи позивач мав звернутися або до страховика (за наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності), або до МТСБУ з приводу здійснення регламентної виплати на відшкодування матеріальних збитків, завданих транспортним засобом, на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 звернула увагу, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Отже, існує розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації.

ОСОБА_1 не довів наявність правових підстав для покладення лише на відповідача, як винної особи, а не на +страховика (МТСБУ) обов`язків по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував положення закону, які регулюють дані правовідносини, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову (часткового).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Отже, враховуючи правило розмежування відповідальності при даних правовідносинах, відповідачами у даній справі повинні бути страховик (МТСБУ) та, за наявності підстав, винуватець ДТП.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки заміна належного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З урахуванням того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, апеляційний суд не дає оцінку доводам апеляційної скарги та вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги через неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оск5арженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета