Провадження № 2/756/5975/24
У Х В А Л А

02 грудня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Примак-Березовської О.С., за участю секретаря Голишевського А.О., розглянувши позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

З метою з`ясування належної підсудності цієї справи, до початку розгляду по суті, суд викликав у судове засідання приватного виконавця Іванюту І.М. та витребував матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 20 вересня 2021 року.

В судове засідання позивач, відповідач та треті особи не з`явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Водночас приватний виконавець Клименко О.О. до початку розгляду справи подав заяву, у якій заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що це є порушенням правил підсудності під час подання позовної заяви. При цьому послався на вимоги частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки місцем виконання провадження визначається місце проживання або перебування боржника, а не місце роботи. Враховуючи зазначене, приватний виконавець просить передати справу за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва згідно з вимогами чинного законодавства. У своїй заяві виконавець наголосив, що належним місцем виконання виконавчого провадження № НОМЕР_2 є Дніпровський район міста Києва за місцем проживання боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Також просив розглянути справу без його участі.

За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи без участі сторін.

Вивчивши матеріали справи, додані до неї документи та матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2, суддя дійшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2021 року приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис № 61611 про стягнення з боржниці ОСОБА_1 на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2956588 від 21 вересня 2020 року в розмірі 16 499,89 грн.

Постановою приватного виконавця Іванюти І.М. від 20 вересня 2021 року на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Згідно даних матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 боржник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) місце роботи: невідоме,проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому боржниця подала позов до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню № 61611 від 26 травня 2021 року. Підставою для такого визнання є відсутність законних підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки такий суперечить вимогам чинного законодавства.

У зв`язку з чим, позивач - ОСОБА_1 , яка є боржницею звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року справу направлено за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки за змістом доданих до позовної заяви постанов приватного виконавця вбачається, що боржник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Суд дійшов висновку передати справу на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2024 року справу передано на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва. В ухвалі суд зазначив, що місцем вчинення виконавчих дій є місцем отримання боржником доходу. Тому, суд на підставі вимог частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку щодо можливості передачі справи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за місцем отримання доходу боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ФРЕШ», що знаходиться в м. Києві на вул. Вишгородська, 28/1, тобто в Оболонському районі м. Києва. Зазначену адресу суд визнав місцем вчинення виконавчих дій та направив справу за підсудністю згідно з вимогами пункту 1 частини першої та частини третьої статті 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Також суд послався на практику Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №263/14171/19.

З метою забезпечення належного розгляду цієї заяви із дотриманням правил підсудності та у подальшому розгляду справи «судом, встановленим законом», суддя вважає необхідним зазначити про таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін, диспозитивність тощо (частина третя статті 2 ЦПК України).

Принцип диспозитивності цивільного судочинства визначений у статті 13 ЦПК України. Зокрема, частини перша та третя цієї Статті передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, позивач при подачі позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню керувався Законом України «Про виконавче провадження», обравши місце виконання виконавчого напису саме за місцем проживання боржника, однак помилково визначив територіальну підсудність розгляду цієї заяви.

Так, згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Отже, законодавець диференціює ці дві частини правової норми щодо місця виконання виконавчих документів, у залежності від того, приватним чи державним виконавцем здійснюється виконавче провадження.

При цьому, виходячи з процесуально-правової природи питань, які пов`язані з місцем виконання цього виконавчого провадження, розглядати у сукупності частину першу та другу статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» неможливо, оскільки це суперечить легітимній меті, яка закладена законодавцем у різні за змістом частини правової норми.

З матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 вбачається, що місцем виконання виконавчого напису нотаріуса № 61611, є місце проживання боржниці ОСОБА_1 , тобто адреса: АДРЕСА_1 ., що віднесена до Дніпровського району міста Києва.

Розташування вулиці Олександра Бойченка у Дніпровському районі підтверджується відомостями з Офіційного довідника «Вулиці міста Києва», що затверджений згідно з рішенням Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 34/899 «Про затвердження офіційного довідника «Вулиці міста Києва». Вулиця ОСОБА_2 перейменовано на вулицю Анатолія Солов`яненка у Дніпровському районі міста Києва згідно з рішенням Київської міської ради № 142/8312 від 27 лютого 2020 року.

Тобто, оскільки у даному випадку позовна заява стосується визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відкритого приватним виконавцем за місцем проживання боржника, усі процесуальні питання, пов`язані із виконанням такого виконавчого напису, має вирішувати суд із дотриманням правил підсудності згідно з частиною дванадцятою статті 28 ЦПК України.

Суд зауважує, що наведена заявником практика Верховного Суду, викладена у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19, є нерелевантною у контексті цих правовідносин, оскільки на відміну від частини першої, частина друга статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає виконання приватними виконавцями виконавчих документів - за місцем роботи боржника.

Отже, у даному випадку зазначене місце отримання доходу боржника не має жодного значення для розгляду заяви про зміну сторони виконавчого провадження, оскільки таке перебуває на виконанні саме у приватного виконавця, згідно з вимогами частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», і стосується процесуального питання, пов`язаного з виконанням виконавчого напису нотаріуса.

Частиною дев`ятою статті 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Виходячи з аналізу численної практики рішень Європейського суду з прав людини необхідно дійти висновку, що поняття «суд, встановлений законом», як елемент права на справедливий судовий розгляд, пов`язаний із реалізацією принципу верховенства права під час здійснення правосуддя у цивільних справах. Даний елемент включає обов`язкову юрисдикційну та процесуальну складову щодо підсудності. Водночас недотримання будь-якої із цих складових визнається фундаментальним порушенням права на справедливий судовий розгляд, що, як правило, тягне за собою скасування судового рішення у справі.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Сокуренко і Стригун проти України» виснувано, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)» (пункт 24 зазначеного рішення ЄСПЛ).

Крім того згідно вимог частини першої статті 378 ЦПК України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Таким чином, виходячи із зазначених вимог матеріального і процесуального законодавства та враховуючи матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 у сукупності із доводами приватного виконавця, вважаю неможливим розгляд питання про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню Оболонським районним судом м. Києва , оскільки це може вплинути на основоположні права учасників цього виконавчого провадження, що гарантовані статтею 6 Конвенції.

Тому суддя дійшла висновку передати справу до суду, встановленого законом, оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) саме Дніпровському районному суду міста Києва.

Керуючись статтями 2, 13, 27, 28, 31 - 32, 187, 260 ЦПК України, суддя -

у х в а л и л а :

Передати за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (адреса: 02105, м. Київ, вулиця Пластова, 3) справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ О.С. Примак-Березовська