РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

секретаря судових засідань Лозинського Т.-Р.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення,-

встановив:

позивач звернулась з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка обґрунтовує позов наступними обставинами. Спірна квартира АДРЕСА_1 належить державі. Наймачем вказаної квартира раніше був чоловік позивачки ОСОБА_4 і після йому його смерті не було укладено договору найму з членами його сім`ї. На даний час в квартирі зареєстровані та постійно проживає позивачка та її дочка ОСОБА_3 . В квартирі також зареєстрований, але з квітня 2020, не проживає внук позивачки ОСОБА_1 , який спочатку тривалий час перебував у СІЗО, а в січні 2020 року він повернувся у спірну квартиру. ОСОБА_1 проживав у даній квартирі до квітня 2020 року, а потім квартиру залишив та пішов проживати до своєї співмешканки у м. Львові. Відповідач не виконував та не виконує обов`язки по оплаті житлово комунальних послуг. Просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від відкрито провадження у справі.

Позивачки в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив.

Суд, заслухавши думку відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За умовами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Магістральне» №688 від 13.05.2021 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно акту ЛКП «Магістральне» №56 від 01.02.2021 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зі слів сусідів зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_1 з квітня 2020 року.

Крім того, згідно акту ЛКП «Магістральне» №376 від 13.05.2021 року, в квартирі АДРЕСА_1 , зі слів сусідів зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_1 з квітня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , являється інвалідом третьої групи, згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції зроблено актовий запис №878.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі № 753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020, справа № 571/1292/17 виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Україниніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71,72 Житлового кодексу України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273,354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення задоволити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2024 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Суддя Ванівський Ю.М.