Справа № 202/3776/24
Провадження № 2/202/4884/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2024 року позивач в особі представника через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» 125 400,00 грн. безпідставно набутих коштів. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 13.01.2015 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, було укладено договір банківського обслуговування. В подальшому договір неодноразово пролонгований шляхом актуалізації даних, підписання Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та отримання електронних платіжних засобів, якими Відповідач активно користувався.

15.07.2023 о 08:23 год. на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) надійшли кошти у сумі 125400,00 грн, відправник ОСОБА_4 . Вищевказані кошти були зараховані на рахунок відповідача у повному обсязі. Однак, в подальшому було встановлено, що сума коштів у розмірі 125 400,00 грн набута ОСОБА_3 без належних правових підстав. Відправник ОСОБА_4 здійснив грошовий переказ коштів, які йому фактично не належали.

Фактично, грошові кошти у вказаній сумі є власністю АТ КБ ПриватБанк та без належної правової підстави отримані відповідачем.

Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді від 21 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2024 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

30 серпня 2024 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_3 в особі представника, адвоката Шевченка Олександра Валерійовича, про перегляд вищевказаного заочного рішення суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 вересня 2024 року, заяву про перегляд заочного рішення було передано судді Слюсар Л.П.

Ухвалою судді від 04 вересня 2024 року прийнято заяву до розгляду та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2024 року скасовано і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.10.2024 року представником відповідача, документ сформований в системі «Електронний суд», надано відзив на позовну заяву в якому вказав, що уважно вивчивши поданий позов та додані до нього докази відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не відповідають реальним обставинам справи. Так, дійсно 15.07.2023 о 08:23 год. на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) надійшли кошти у сумі 125 400,00 грн., відправник ОСОБА_4 . У яких правовідносинах перебував ОСОБА_4 з АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу невідомо, відомо лише про те, що він здійснював переказ грошових коштів із свого карткового рахунку на картковий рахунок ОСОБА_3 через додаток «Приват24» у сумі 125 400,00 гривень і підставами цього перерахування був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Договір міни. Відповідно до укладеного Договору міни між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 передав (перерахував) ОСОБА_4 фіатну валюту (електронні гроші) у кількості 3286, 00 USDT з яких ОСОБА_4 фактично отримав 3282,72 USDT, 15 липня 2023 року о 08 годині 22 хвилини, комісія за перерахування склала 3,28 USDT. Факт передачі фіантної валюти підтверджується відповідною копією Ордера № від 15.07.2023 року. Вартість 1 (одного) USDT, еквівалент у гривні на момент їх передачі (перерахування) ОСОБА_4 становив 38,20 грн. Тобто загальна вартість переданої фіантної валюти від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , еквівалент у гривні становила 125 400, 00 грн. Звернув увагу суду на той факт, що передача фіантної валюти під час виконання Договору міни відбулась у 15 липня 2023 року о 08 годині 22 хвилини. В подальшому ОСОБА_4 в обмін на фіантну валюту передав (перерахував) ОСОБА_3 грошові кошти (валюта українська гривня) у розмірі 125 400, 00 гривень на його картковий рахунок відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 15 липня 2023 року о 08 годині 23 хвилини. Факт перерахування грошових коштів підтверджується банківською випискою. Звернув увагу суду на той факт, що передача національно валюти під час виконання Договору міни відбулась у 15 липня 2023 року о 08 годині 23 хвилини. У Ордері № від 15.07.2023 року у графі спосіб оплати вказано саме Privat Bank (Universal Card). Тобто фактично між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір міни, який був виконаний у момент їх вчинення. А тому перераховані грошові кошти у розмірі 125 400, 00 грн. за наявності укладеного Договору міни (правова підстава набуття) стали власністю ОСОБА_3 і не можуть бути повернуті та/або стягнуті на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав з підстав наведених у заяві про перегляд заочного рішення суду та відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.01.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , шляхом підписання заяви Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, було укладено договір банківського обслуговування. В подальшому договір неодноразово пролонгований шляхом актуалізації даних, підписання Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та отримання електронних платіжних засобів.

15.07.2023 о 08:23 год. на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) надійшли кошти у сумі 125400,00 грн, відправник ОСОБА_4 .

03 липня 2023 року між АТ КБ «ПриватБанк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено Договір надання послуг Еквайринг шляхом підписання Заяви про приєднання № 4033 до Умов та Правил надання послуги Еквайринг.

Заявою ФОП ОСОБА_4 , приєднався до розділів 1.1. Загальні положення, 3.6.1. Еквайринг, 3.1.2. Умови та правила розрахунково-касового обслуговування Умов та правил надання банківських послуг Акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк, що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір еквайрингу, прийняв всі права та обов`язки, встановлені у цьому Договорі та зобов`язався належним чином їх виконувати. Згідно умов Договору від 03.04.2023, ФОП ОСОБА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 зареєстрував три мерчанта (торгові точки), а саме: S1OS05UZ дата реєстрації 03.07.2023; S1OS068X дата реєстрації 24.07.2023; S1OS068R дата реєстрації 24.07.2023.

Як вказує Банк за період з 07.07.2003 по 08.08.2023 за вказаними мерчантами (торговими точками) були проведені транзакції на загальну суму 7 709 509,50 грн., за якими відповідачем отримано відшкодування згідно умов Договору та які в подальшому було скасовано платниками. Повернення коштів за скасованими переказами Банк виконував за власний рахунок із передбаченою умовами договору можливістю списання цих коштів з рахунку підприємця. Однак, на поточному рахунку ОСОБА_4 грошові кошті відсутні, таким чином, у Позивача відсутня можливість, застосувати договірне списання та погасити заборгованість.

Судом встановлено, що Згідно з копією Ордера № від 15.07.2023 року ОСОБА_3 передав (перерахував) ОСОБА_4 фіатну валюту (електронні гроші) у кількості 3286, 00 (три тисячі двісті вісімдесят шість) USDT з яких ОСОБА_4 фактично отримав 3282, 72 (три тисячі двісті вісімдесят дві одиниці та 72 сотих) USDT 15 липня 2023 року о 08 годині 22 хвилини, комісія за перерахування склала 3,28 USDT. У графі спосіб оплати вказано саме Privat Bank (Universal Card).

Вартість 1 (одного) USDT, еквівалент у гривні на момент їх передачі (перерахування) ОСОБА_4 становив 38 (тридцять вісім) гривень 20 копійок.

Загальна вартість переданої фіантної валюти від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , еквівалент у гривні становила 125 400, 00 гривень.

Передача фіантної валюти відбулась у 15 липня 2023 року о 08 годині 22 хвилини. В подальшому ОСОБА_4 в обмін на фіантну валюту передав (перерахував) ОСОБА_3 грошові кошти (валюта українська гривня) у розмірі 125 400, 00 гривень на його картковий рахунок відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) 15 липня 2023 року о 08 годині 23 хвилини, що підтверджується банківською випискою.).

Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

Відповідно до статті 716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 206 ЦК України, передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 330 ЦК України, передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з ч.1 ст. 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 658/2337/20 (провадження № 61-14339св21).

В судовому засіданні безспірно встановлено, що фактично між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір міни, який був виконаний у момент їх вчинення. А тому перераховані грошові кошти у розмірі 125 400, 00 (сто двадцять п`ять тисяч чотириста) гривень за наявності укладеного Договору міни стали власністю ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що позивач по справі помилково переказав грошові кошти у розмірі 125400 грн на рахунок відповідача по справі ОСОБА_3 .

Матеріали справи свідчать про те, що у відповідача ОСОБА_3 були правові підстави, а саме укладений договір міни між ним та ОСОБА_4 на отримання вказаних грошових коштів від ОСОБА_4 , а не позивача по справі та вказані кошти не можуть бути повернуті та/або стягнуті на користь АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки не є безпідставно набутим майном.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.10.2024 року

Суддя Л.П. Слюсар