Пр. 2-о/336/461/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу №336/11089/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, подану в порядку окремого провадження,

за участі: заявниці ОСОБА_1 , представниці заявниці адвоката Заболотної Л.В., заінтересованої особи ОСОБА_2 , представниці заінтересованої особи адвоката Ворони Г.Д., -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2024 заявниця звернулася до суду з зазначеною заявою, просить видати відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний припис, яким: 1) заборонити перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців; 2) заборонити наближатися на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), роботи, лікування, інших місць частого відвідування постраждалою особою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на шість місяців; 3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на шість місяців; 4) заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на шість місяців.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що 08.07.2016 між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у Шевченківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №204. В провадженні Шевченківського районного суд м. Запоріжжя перебуває справа №336/8932/24 про розірвання шлюбу між сторонами.

Заявниця стверджує, що з ОСОБА_2 вони не мешкають в одному будинку, але він постійно приїжджає та поводить себе агресивно, вчиняє фізичне та психологічне насильство, продовжує ходити до будинку, де проживає та зареєстрована заявниця, влаштовує сварки, чинить психологічне насильство. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить батьку заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок дій ОСОБА_4 вона вимушена постійно викликати поліцію, за наслідками розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП та притягувався до адміністративної відповідальності Шевченківським районним судом м. Запоріжжя такими постановами: від 02.04.2024 по справі №336/2569/24; від 16.03.2024 по справі №336/1347/23; від 20.09.2024 по справі №336/9191/24; від 16.09.2024 по справі №336/9155/24; від 20.09.2024 по справі №336/9193/24.

Ініціаторка звенення до суду також вказує, що відносно ОСОБА_2 винесено неодноразово тимчасові заборонні приписи, останній постійно їх порушував. Адміністративні стягнення у вигляді штрафу та тимчасові заборонні приписи не чинять на ОСОБА_2 належного виховного впливу. 14.10.2024 зареєстровано кримінальне провадження №0001565 за ч.1 ст. 126-1 ККУ. На переконання сторони заявника звернення із даною заявою не є перешкодою для здійснення кримінального провадження щодо кривдника.

Разом з цим, заявниця вказує, що домашнє насильство зі сторони ОСОБА_2 носить системний характер, а притягнення кривдника до адміністративної відповідальності не досягає бажаного результату, оскільки кривдник не припиняє своєї неправомірної поведінки. Така ситуація поза всяким сумнівом, негативно позначається на її фізичному та психічному здоров`ї, викликає обґрунтовані побоювання за безпеку власного життя та здоров`я, емоційну невпевненість, та враховуючи, що вона - жінка, відповідно, не здатна себе захистити. Психологічне насильство щодо неї виражається у приниженні її честі та гідності, залякуванні фізичною розправою над нею, погрозою її життю та здоров`ю. Перебування у стані невизначеності через постійні побоювання зазнати нападу з боку ОСОБА_2 наносить шкоду її здоров`ю, псує її соціальні зв`язки, знижує працездатність. ОСОБА_2 продовжує й надалі приїжджати до її місця мешкання, де чинить ґвалт, кричить та ображає заявницю, погрожує фізичною розправою.

На підставі наведеного, з підстав, встановлених ст. 350-1 350-6 ЦПК України, ст. 1, 16, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявниця просить задовольнити заяву.

Ухвалою судді від 21.09.2020 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку окремого провадження, за участі заявниці та заінтересованої особи.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала, надала пояснення на підтвердження викладених обставин, вважає заборони, які просить вжити стосовно заінтересованої особи пропорційним засобом втручання у його конституційні права, крім того зауважила, власником житлового приміщення, у якому вона проживає є її батько.

Заінтересована особа ОСОБА_2 разом зі своєю представницею адвокатом Вороною Г.Д. заперечували проти задоволення заяви.

ОСОБА_2 категорично заперечував проти обставин, викладених у матеріалах справи, зазначив, що вони з заявницею мешкають окремо, наразі в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя дійсно перебуває позовна заява про розірвання шлюбу, який наразі не розглянуто. Діти проживають з серпня 2024 року разом з ним, питання щодо визначення місця проживання дітей між подружжям не вирішене. Він вживав заходів для примирення із дружиною, на яку має суттєвий вплив її батько. Разом з цим, заявниця не здатна самостійно виховувати дітей, адже має наркотичну залежність, щодо дітей певний час виникало питання щодо недостатнього догляду за ними (з боку адміністрації школи), що спричинило незадовільні резільтати в навчальному закладі. Тому ОСОБА_2 наразі здійснює виховання самостійно.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заявив клопотання про виклик свідків, просив викликати та допитати неповнолітнього сина ОСОБА_5 , та його матір ОСОБА_6 , залучити до участі у справі орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Шевченківському району у зв`язку з опитуванням неповнолітнього сина.

Судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу, якою клопотання сторони позивача про виклик свідка відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено частково, в частині допиту матері ОСОБА_2 . ОСОБА_6 . Свідка попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Разом з цим, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про повернення без розгляду клопотання заявниці ОСОБА_1 про виклик свідка - батька заявниці, у зв`язку з пропущенням строків подання такої заяви, визначених положеннями ч.3 ст.91 ЦПК України, оскільки відповідне питання ініційовано вже на стадіїї судового розгляду справи.

Заяв по суті справи після відкриття провадження від сторін не надходило.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, здійснивши допит свідка, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, за результатами з`ясування фактичних обставин, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з такого.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08.08.2016 Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №204.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №336/8932/4 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що визнається сторонами у судовому засіданні.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції; малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області; малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Заявниця ОСОБА_1 відповідно до довідки місця проживання за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитана як свідок ОСОБА_6 показала суду, що її син ОСОБА_2 . З 2022 року перебував на військовій службі, з якої звільнився у 2023 році. З серпня 2024 року спільні між сторонами справи діти ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 проживають разом з сином, який до них дуже добре ставиться. Відносини між ним та дітьми дійсно родинні. Стверджує, що мати дітей ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, не доглядає за дітьми, не піклується про них, нормально не годує. Крім того, зауважила, що заявниця сама відмовилася від дітей, у зв`язку з чим одного разу викликали орган опіки та піклування. На думку свідка, її син не може ображати дружину, наскільки вона знає його поведінку та характер, навіть після повернення з військової служби.

Відповідно до довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР від 25.11.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під спостереженням нарколога в КНП «ОКЗ НПД» ЗОР не перебуває.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 14.10.2024 внесено відомості за №0001565 на підставі заяви ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Судом також досліджено постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, які постановлені в період спільного проживання подружжя у справах про адміністративне правопорушення №336/2830/22 від 13.10.2022, №336/1347/23 від 16.03.2023, №336/2569/24 від 02.04.2024. Разом з цим, досліджено постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, які постановлені в період окремого проживання сторін, що визнається учасниками справи, а саме у справах №336/9155/24 від 16.09.2024, №336/9191/24 від 20.09.2024, №336/9193/24 від 20.09.2024 щодо домашнього насильства, вчиненого відносно заявниці.

Відповідно до довідки Запорізького міського центру соціальних служб ЗМР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 01.02.2024 по 09.02.2024 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 перебувала на тимчасовому цілодобовому проживанні у Кризовій кімнаті спеціалізованої служби «Денний центр соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі» Запорізького міського центру соціальних служб ЗМР, як така, що постраждала від домашнього насильства від 09.02.2024 за №274/03-08.

Під час розгляду заяви суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства.

Основними нормативно-правовими актами, яким регулюються спірні правовідносини, є ЦПК України та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

За змістом ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

П.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно з ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено, зокрема, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. У даному нормативно-правовому акті наведено наступні визначення:

- кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі .

- обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

При цьому, протидія домашньому насильству - це система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч.1 ст.1 Закону N2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Спільним наказом Міністерства соціальної політики України та МВС України від 13.03.2019 №369/180, зареєстрованим в МЮУ 02.04.2019 за № 333/33304 "Про затвердження Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства", а саме, п.2,4 розділу І визначено, що він розроблений відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших актів законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Так, оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства.

Також, суд враховує, що обмежувальним приписом (ч.2 ст.26 Закону) визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19, пр. № 61-11564св19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Зважаючи на наведені норми чинного законодавства України, видача обмежувального припису застосовується виключно до кривдника та в інтересах постраждалих осіб, при цьому, лише у разі настання певних факторів та ризиків, але, в будь-якому випадку, в разі доведеності факту вчинення домашнього насильства.

Так, факт вчинення домашнього насильства може бути за загальним правилом підтверджений постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, або вироком суду про визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Суд враховує також, що під час встановлення підстав для видачі обмежувального припису в межах розгляду заяви в порядку окремого провадження суд має встановлювати, серед іншого, яким формам домашнього насильства (психологічне, економічне, фізичне тощо) піддавався заявник, оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч.1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису за захистом прав та інтересів, які, на її думку, порушені внаслідок наявності підтверджених фактів домашнього насильства, що вчиняє ОСОБА_2 стосовно неї, а саме відповідних звернень до правоохоронних органів стосовно вчинення таких дій та низки постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 із кваліфікацією ст. 173-2 КУпАП.

Проте, долучені стороною заявника докази не підтверджують ризиків продовження вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відсутні й належні докази, що свідчать про наявність тривалого конфлікту між сторонами.

Суд також враховує, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей. Станом на час розгляду справи сторонами визнається, що діти мешкают із батьком, проте не зазначили, чи будуть вони в подальшому мешкати із матір`ю, чи дійшли сторони згоди з цього питання. Проте, в такому випадку, разі задоволення заяви буде порушено права дітей, які мають право на постійне місце проживання, постійні соціальні зв`язки, емоційні стосунки з обома батьками і з матір`ю, і з батьком. Пояснення заявниці щодо протиправних дій, які безпосередньо зумовили звернення до суду із цією заявою, належними та допустимими доказами не підтверджені.

Стосовно наявного в матеріалах справи витягу з кримінального провадження, суд не бере даний доказ до уваги, оскільки власне факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Внесення відомостей до ЄРДР не підтверджує вчинення заінтересованою особою домашнього насильства і не є доказом її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Оскільки заявник не надала суду будь-яких інших доказів на підтвердження факту домашнього насильства в сенсі винесення судом обвинувального акту (вироку) відсутні підстави застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 та від 30 травня 2019 року у справі № 159/5880/18.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не надала суду жодних беззаперечних доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства, що є підставою прийняття рішення про видачу обмежувального припису.

Тому, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави, тому підстав для здійснення їх розподілу судом не встановлено.

Керуючись ст. 259, 263-265, 273, 294, 350-1-350-8 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Повний текст рішення суду складено та підписано 09.12.2024 (з урахування того, що 07-08.12.2024 є вихідними днями).

Суддя Л. А. Вайнраух